Постанова
Іменем України
 
18 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 369/8696/13-ц
провадження № 61-9910св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Вичіков Віктор Васильович, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2018 року у складі судді Пінкевич Н. С. та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та індексу інфляції за прострочення сплати аліментів.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість із сплати аліментів з урахуванням індексу інфляції в розмірі 92 612,68 грн, неустойку в розмірі 70 000,00 грн, а всього 162 612,68 грн.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст заяви 
 
У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2013 року.
 
Заява ОСОБА_2 обґрунтована тим, що зазначена у позовній заяві адреса: АДРЕСА_1 - не є адресою його місця проживання або реєстрації, у зв`язку з чим його не повідомляли належним чином про розгляд справи.
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року, заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2013 року повернуто заявнику.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що ця справа була розглянута у загальному порядку, а тому заочний розгляд справи не проводився і заочне рішення судом у справі не приймалось.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Вичіков В. В., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що 05 листопада 2013 року протокольною ухвалою суд першої інстанції вирішив проводити заочний розгляд справи, будь-яких інших ухвал, зокрема щодо продовження розгляду справи в загальному порядку, суд не постановляв. 
Відповідно до частини другої статті 208 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року) у редакції, чинній на час розгляду справи, питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Ніякого іншого способу визначення порядку розгляду справи (в загальному чи заочному порядку), крім постановлення ухвал, чинним законодавством України не передбачено. Таким чином, наявність ухвали від 05 листопада 2013 року про заочний розгляд справи та відсутність після цієї дати іншої ухвали про повернення до розгляду справи в загальному порядку однозначно свідчить, що в 2013 році ця справа розглядалась в заочному порядку.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Вичіков В. В., на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року і витребувано із Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 369/8696/13-ц.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Загальні засади заочного провадження передбачені статтями 224-233 ЦПК України 2004 року.
 
Виходячи зі змісту статті 224 ЦПК України 2004 року, передбачено п`ять умов, сукупність яких дає можливість суду ухвалити заочне рішення: 1) неявка відповідача в судове засідання; 2) належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання; 3) відсутність поважних причин неявки відповідача; 4) відсутність клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності; 5) відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи.
 
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановленими главою 8 «Заочний розгляд справи» (стаття 225 ЦПК України 2004 року).
 
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції в судовому засіданні 05 листопада 2013 року протокольною ухвалою вирішив питання щодо проведення заочного розгляду справи. Також в цьому судовому засіданні позивач заявила клопотання про оголошення судом перерви для подання уточнень до позовної заяви, у зв`язку з чим у справі було оголошено перерву.
 
Згідно із частиною третьою статті 224 ЦПК України 2004 року у разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
 
06 листопада 2013 року та 22 листопада 2013 року в судових засіданнях позивач подала уточнення позовних вимог, у зв`язку з чим у справі оголошено перерву для повідомлення відповідача про уточнення позовних вимог.
 
22 листопада 2013 року відповідача повідомлено про перенесення судового засідання на 09 год. 45 хв. 29 листопада 2013 року, що підтверджується телефонограмою.
 
28 листопада 2013 року від ОСОБА_2 на адресу суду надійшла телеграма про перенесення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання на 09 год. 45 хв. 29 листопада 2013 року.
 
29 листопада 2013 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її присутності.
 
29 листопада 2013 року Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалу про заочний розгляд справи, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та індексу інфляції за прострочення сплати аліментів, з урахуванням поданих уточнень позовних вимог, не постановляв, розглянув справу по суті у відкритому судовому засіданні.
 
Структура і зміст заочного рішення визначається загальними правилами, передбаченими статтею 215 ЦПК України 2004 року. Воно, як і звичайне судове рішення, складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Водночас особливості розгляду справи в порядку заочного провадження висловлюються у змісті заочного рішення.
 
Відповідно до статті 226 ЦПК України 2004 року за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 213 і 215 цього Кодексу, і крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
 
Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що зі змісту рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2013 року, яке ОСОБА_2 просив переглянути як заочне, вбачається, що суд розглянув цю справу в загальному порядку. У найменуванні рішення відсутнє найменування «заочне». У резолютивній частині «роз`яснено строк і порядок оскарження рішення суду: «на рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення». Отже, заочне рішення судом першої інстанції у цій справі не ухвалювалось.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, і тому вважаються законними та обґрунтованими, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. 
 
Особи, які беруть участь у справі, не вправі робити висновок щодо законності та обґрунтованості рішення суду, в тому числі і про те, що ухвалене рішення є заочним у зв`язку з недотриманням судом першої інстанції вимог статей 224-233 ЦПК України 2004 року.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним, що рішення, визначене, як ухвалене в загальному порядку судом, що його ухвалив, має оскаржуватися в порядку, визначеному для його оскарження (в загальному порядку), незалежно від оцінки особами, які беруть участь у справі, з дотриманням судом умов проведення розгляду справи в загальному порядку. Свою незгоду із розглядом справи в загальному, а не заочному порядку, відповідач може висловити в апеляційній скарзі під час перегляду рішення суду першої інстанції.
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Вичіков Віктор Васильович, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова 

                                                                                                                  Б. І. Гулько

                                                                                                                   Р. А. Лідовець 

                                                                                                                   Ю. В. Черняк