ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року                                                                       м. Херсон

справа № 662/541/20
провадження № 22-ц/819/1409/20 
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Воронцової Л.П.,	
  	Полікарпової О.М.	
секретар	Геленко А.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу фермерського господарства «НИКО» на заочне рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Тимченко О.В. від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , до фермерського господарства «НИКО» про стягнення збитків завданих самовільним зайняттям земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до фермерського господарства «НИКО» про стягнення збитків завданих самовільним зайняттям земельної ділянки.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 11,57 га, які розташовані та території Подовської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, що підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НВА №283918 від 30.08.2016 року, кадастровий номер 6524483300:03:017:0005 та державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ХС №026434 від 26.12.2002 року, кадастровий номер 6524483300:03:017:0004, які були надані в оренду фермерському господарству «НИКО».
В травні 2017 року строк дії договорів оренди закінчився. 
З цього часу та по листопад 2918 року відповідач безпідставно використовував вказані земельні ділянки, не зважаючи на те, що постановою Апеляційного суду Херсонської області від 26.06.2018 року, вказані земельні ділянки повернуті ОСОБА_1 
12 березня 2019 року та 03 березня 2020 року ОСОБА_1 , з метою визначення розміру збитків, які йому завдані самовільним зайняттям земельної ділянки фермерським господарством «НИКО», звернувся до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із письмовою заявою, в якій просив провести обстеження належних йому земельних ділянок у відповідності із Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття   ґрунтового  покриву   (родючого шару без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року(далі-Методика) та здійснити Розрахунок завданої шкоди, але зазначеного обстеження земельної ділянки не відбулося. 
Посилаючись на доведеність факту самовільного використання земельних ділянок відповідачем, позивач просив суд стягнути з фермерського господарства «НИКО» на його користь збитки, завдані самовільним зайняттям земельної ділянки в розмірі 47 758 грн, а також відшкодувати понесені судові витрати на оплату судового збору та правничу допомогу у сумі 10 000 грн. 
Заочним рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 22 червня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто фермерського господарства «НИКО» збитки заподіянні внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в сумі 47 758 грн та кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, та судовий збір в розмірі 840,80 гривень, всього 58 598,80 грн.
В апеляційній скарзі фермерське господарство «НИКО» посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги фермерське господарство «НИКО» посилається на те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, оскільки відшкодування шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності, при цьому пред?явлення вимоги про відшкодування шкоди покладає на позивача обов?язок довести, що її розрахунок не є абстрактним. Оскільки ОСОБА_1 належними та допустимим доказами не доведений факт самовільного використання землі, тому здійснені ним розрахунки збитків відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття   ґрунтового  покриву   (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року № 963 є помилковими.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , доводи апелянта не визнав, рішення суду просить залишити без змін, як постановлене з дотриманням вимог чинного законодавства. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Сторони не заперечують, що ФГ «НИКО» на підставі договорів оренди використовувало належні ОСОБА_1 дві земельні ділянки загальною площею 11,57 га, які розташовані та території Подовської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області з кадастровими номерами 6524483300:03:017:0005 та 6524483300:03:017:0004.
Строк дії договорів оренди земельних ділянок закінчився 11 травня 2017 року.
Апеляційний суд Херсонської області при розгляді справи № 662/59/18 за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Нико» про витребування та передачу земельних ділянок та за зустрічним позовом Фермерського господарства «Нико» до ОСОБА_1 про визнання договорів оренди землі поновленими, в постанові від 26 червня 2018 року зазначив, що оскільки фермерське господарство не дотрималося порядку передбаченого ст. 33 Закону України «Про оренду землі» для поновлення договорів оренди землі на новий строк, внаслідок чого відсутні підстави для визнання за орендарем переважного права на поновлення договорів оренди землі на новий строк, а тому орендар зобов`язаний повернути орендодавцю земельні ділянки відповідно до вимог ст. 34 Закону України « Про оренду землі».
Зі змісту зазначеної вище постанови вбачається, що орендар вважав правомірним використання земельних ділянок орендодавця. 
Відповідач зазначає, що не спростовано позивачем, про те, що спірні земельні ділянки повернуті з 26.06.2018 року, а тому в користуванні фермерського господарства з цього періоду часу не перебували.
Предметом даного позову є стягнення збитків завданих самовільним зайняттям земельної ділянки.
Задовольняючи позовну вимогу суд першої інстанції виходив з того, що орендарем не було виконано обов?язку щодо умов повернення земельної ділянки, а тому останній зобов?язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.
Проте погодитися з таким висновком не можна виходячи з наступного.
Приписами ст. 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).
Згідно ч.1, 3  ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка її завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Стаття 1166 ЦК України містить правило про загальний (генеральний) делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі. Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення). У науці цивільного права акт завдання шкоди прийнято поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка особи; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між двома першими елементами; в) вина завдавача шкоди.
При цьому, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність всіх складових правопорушення.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується у повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду.
Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди потрібна наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.
Тобто, для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди, позивач повинен довести наявність шкоди (її розмір), протиправність дій відповідача, та причинний зв`язок між шкодою позивача та протиправними діями відповідача.
Вимоги позивача ґрунтуються на протиправній поведінці відповідача, яка полягає у самовільному користуванні земельною ділянкою без достатніх на це правових підстав.
Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, вказані в статті 126 Земельного кодексу України, зокрема, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою - державним актом на право постійного користування, а право оренди земельної ділянки - договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Нормами статей 152, 156 Земельного кодексу України закріплено, що: власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Статтею 211 Земельного кодексу України передбачено, що за самовільне зайняття земельної ділянки громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.
Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" унормовано, що самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
В пунктах 12 і 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" суд надав роз`яснення, що у випадках самовільного зайняття земельних ділянок шкода (збитки) відшкодовуються відповідно до статей 22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України, статей 156, 211, 212 Земельного кодексу України у повному обсязі особами, що її заподіяли.
У пункті 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин"  роз`яснено, що згідно з пунктом 3.1 наказу Державного агентства земельних ресурсів України та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 12.09.2007 N 110 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 N 963"підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення цього правопорушення, а саме: - акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; - протокол про адміністративне правопорушення; - припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); - акт обстеження земельної ділянки. 
Отже, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є зазначені документи в їх сукупності, оскільки саме вони можуть підтвердити сам факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір зайнятої ділянки та період часу, протягом якого вона використовується без належних правових підстав.
Порядок визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок визначений постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття та знесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу" N 963 від 25.07.2007 (далі - Методика).
Враховуючи, що факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки виявлений Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, зафіксований актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.06.2017 року, актом обстеження земельної ділянки від 27.06.2017 та встановлений постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.07.2017 р., які не оскаржені у визначеному законом порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду про обґрунтованість заявлених вимог і вважає, що суд правильно поклав на відповідача відповідальність по відшкодуванню шкоди завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.
При цьому, розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Херсонській області відповідно до п. 4 Методики за формулою в залежності від категорії землі за її цільовим призначенням:
Шс = Пс x Нп x Кф x Кі, де
Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень;
Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів;
Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3;
Кф - коефіцієнт функціонального використання земель, визначений у додатку 4;
Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 та наступні роки, що визначається відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 N 738.
ОСОБА_1 не додано жодних матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до чинного законодавства. Голова ФГ «НИКО» не був притягнений ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності за самовільне заняття земельних ділянок. 
Враховуючи, що після закінчення строку дії договорів оренди земельних ділянок, орендар продовжував використовувати земельні ділянки, вважаючи, що має переважне право на укладення договорів оренди землі на новий строк, і лише після постановлення судового рішення повернув земельні ділянки орендодавцю, та зважаючи на те, що належними та допустимим доказами позивач не довів факт самовільного зайняття фермерським господарством земельних ділянок позивача, оскільки до матеріалів справи не долучені будь-які докази на підтвердження зазначених обставин, колегія суддів вважає, що відсутні будь-які підстави для відшкодування збитків завданих самовільним зайняттям земельних ділянок.
       За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню відповідно до вимог статті 376 ЦПК України,   
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фермерського господарства «НИКО» задовольнити.
Заочне рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 22 червня 2020 року скасувати і постановити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 до фермерського господарства «НИКО» про стягнення збитків завданих самовільним зайняттям земельної ділянки - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                                                                                          Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        Л.П.Воронцова

                                                                                                                      О.М.Полікарпова 

Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна