ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2020 року                                                                                          м.Дніпро         Справа №  917/1998/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)                                                                                                
суддів Кузнецова В.О., Мороза В.Ф., 
при секретарі судового засідання Михайловій К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 (прийняте суддею Камша Н.М., повне судове рішення складено 04.08.2020) у справі № 917/1998/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА"
до Військової частини НОМЕР_1 
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_2 
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про витребування майна з чужого незаконного володіння             

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог. 

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про витребування вантажного самоскиду КАМАЗ 55102 та передачу транспортного засобу власнику Товариству з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА".
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.11.2019 матеріали справи №917/1998/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА" до ІНФОРМАЦІЯ_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння направлено за підсудністю на розгляд Господарського суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані обставинами примусового вилучення транспортного засобу, власником якого є позивач, у зв`язку з частковою мобілізацією відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року. На думку позивача, у 2016 році проведено демобілізацію,  а отже транспортний засіб підлягає поверненню власнику. 

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської  області від 28.07.2020 у справі № 917/1998/19 у задоволенні позову відмовлено.  
Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що рішення про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 у справі № 917/1998/19, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити позовну заяву ТОВ "ДУКЛА" повністю.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби. Повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації.
Тобто, процес повернення залучених під час мобілізації транспортних засобів нерозривно пов`язаний з оголошенням демобілізації, при цьому, відповідно до п. 4 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14 січня 2015 року № 15/2015 постановлено: провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію".
Таким чином, за доводами апелянта, відповідно до Указу №15/2015 було оголошено демобілізацію військовослужбовців, а значить вищезазначений транспортний засіб, шо належить на праві власності апелянту підлягає поверненню власнику.
При цьому, законодавством взагалі не передбачено повну чи часткову демобілізацію, на що посилався суд.
Посилання суду на висновки Верховного Суду є безпідставним, оскільки у зазначених судових рішеннях не було зроблено правові висновки щодо застосування ч. 3 ст. 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на яку посилається позивач.
В обґрунтування своїх позовних вимог апелянт також зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦК України, в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. Таким чином, вилучення у позивача майна було незаконним, оскільки воєнний чи надзвичайний стан в Україні чи окремих її місцевостях не оголошувався.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
26.10.2020 від третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшла заява про розгляд справи без участі його повноважного представника.
          
6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 917/1998/19; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 09.11.2020.
В судовому засіданні 09.11.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію" постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
Пунктами 1, 3, 4 Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом № 113-VIII від 15.01.2015, постановлено: 
оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію (далі - мобілізація) у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом; 
здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву; 
провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію". 
Відповідно до Акту №6 про примусове відчуження або вилучення майна від 24.03.2015, що складений Полтавським ОМВК, з посиланням на Указ Президента України від 14.01.2015 №15/2015, здійснено вилучення у позивача транспортного засобу вантажний самоскид КАМАЗ 55102 (оранжевого кольору, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова (шасі) НОМЕР_4 ). 
В подальшому транспортний засіб вантажний самоскид Камаз-55102 (державний номер НОМЕР_3 , шасі НОМЕР_4 , 2005 року випуску) залучений для задоволення потреб військових формувань і згідно з Актом приймання-передачі транспортних засобів, який складений у відповідності з пунктом 27 Положення-1921, переданий до військової частини НОМЕР_2 . 
У подальшому згідно з повідомленням військової частини НОМЕР_2 Камаз-55102, шасі НОМЕР_4 за нарядом № 925 від 03.06.2015 переданий до військової частини НОМЕР_5 (перейменована у військову частину НОМЕР_1 ). 
29.08.2019 позивач, посилаючись на   ст.6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію",   Указ Президента України №15/2015 від 14.01.2015 "Про часткову мобілізацію", направив до Полтавського ОМВК листа про невідкладне повернення наведеного вище транспортного засобу, що належить на праві власності позивачеві.
За даними позивача, на час вирішення справи, спірний транспортний засіб не повернуто, що стало причиною звернення позивачем з позовом у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року №303/2014 було оголошено мобілізацію.
Так, пунктом 3 зазначеного Указу було визначено, що мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Даний Указ набрав чинності 18.03.2014, отже, з 18.03.2014 в України почав діяти особливий період та було проведено часткову мобілізацію.
За змістом   статті 3 Закону України "Про оборону України"   підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.
Рішенням Ради національної безпеки та оборони України "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України" від 01 березня 2014 року, яке введене в дію   Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
Статтею 1 Закону України "Про оборону України"   визначено, що   особливий період   - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлені   Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до   статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"   особливий період   - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.   Мобілізація   - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Частиною 1   ст. 6 Закону   України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань   на особливий період   транспортними засобами   і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.
Виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації,   якщо не введений правовий режим воєнного чи надзвичайного стану, здійснюється згідно з Мобілізаційним планом України   шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань   на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації. Обсяги транспортних засобів за типами та марками, які планується залучити під час мобілізації, для підприємств, установ та організацій усіх форм власності встановлюються згідно з Мобілізаційним планом України місцевими державними адміністраціями за поданням військових комісаріатів. Залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється військовими комісаріатами на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, які оформлюються відповідними розпорядженнями. Приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби. Повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації (ч. 3   ст. 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").
Згідно з частиною 2   статті 6 Закону   України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" порядок виконання військово- транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України.
Так,   постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1921   було затверджено Положення про військово-транспортний обов`язок (далі також - Положення), пунктом 1 якого встановлено, що це Положення визначає порядок виконання військово-транспортного обов`язку для задоволення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби (далі - військові формування) на особливий період транспортними засобами і технікою усіх типів і марок вітчизняного та іноземного виробництва, їх повернення під час демобілізації та компенсації шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації.
Відповідно до пункту 7 Положення   військово-транспортний обов`язок виконується в особливий період   - шляхом передачі підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами транспортних засобів і техніки для задоволення потреб військових формувань відповідно до визначених завдань.
Пунктом 10 цього Положення встановлено, що завдання з підготовки до передачі та передачі транспортних засобів і техніки військовим формуванням встановлюються розпорядженнями місцевих держадміністрацій за поданням військових комісаріатів та доводяться до відома керівників підприємств, установ та організацій у мирний час - через військові комісаріати   шляхом вручення відповідних зведених нарядів.
Повернення   підприємствам, установам та організаціям   транспортних засобів   і техніки   здійснюється   військовими частинами (підрозділами), установами та організаціями військових формувань, для задоволення потреб яких вони залучалися,   протягом 30 календарних днів з дати оголошення демобілізації   через військові комісаріати, які здійснили таке залучення (п. 30 Положення).
За приписами п. 31 Положення для повернення транспортних засобів і техніки керівники підприємств, установ та організацій, транспортні засоби і техніка яких залучалися під час мобілізації, звертаються до військового комісаріату за місцем їх залучення з відповідною заявою.
Отже, наведеними положеннями чинного законодавства визначено певний порядок       повернення підприємству транспортного засобу, яке було залучено для задоволення потреб військових формувань.
Слід зазначити, що   Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"   не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Разом з тим зазначеним Законом передбачено такий захід, як   демобілізація   - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань - на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до   ст.11 цього Закону   рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.
Отже, особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Рішень про повну демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.
Пунктами 1, 3, 4   Указу Президента України від 14.01.2015   №15/2015 "Про часткову мобілізацію", затвердженого   Законом № 113-VIII від 15.01.2015, постановлено:
- оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію (далі   мобілізація) у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом;
- здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву;
- провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до   Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію".
Указ Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 №15/2015   та визначені ним заходи, направлені на реагування на загрози національній безпеці держави, спрямований на проведення протягом 2015 року часткової мобілізації; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України,   а в частині демобілізації стосується лише   звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до   Указу Президента України від 17.03.2014 року №303 "Про часткову мобілізацію"   і ніяк не стосується залучених по мобілізації транспортних засобів.
Доводи скаржника про те, що Указом Президента України від 14.01.2015 №15/2015 оголошено демобілізацію військовослужбовців, у зв`язку з чим спірний транспортний засіб, який належить йому на праві власності, підлягає поверненню власнику, спростовуються вищевикладеним.
Аналіз положень Указів Президента України від 14.01.2015 №15/2015, від 25 березня 2016 року № 115/2016, від 24 червня 2016 року № 271/2016, від 26.09.2016 року № 411/2016 про звільнення в запас військовослужбовців у березні-квітні, червні-липні, вересні - жовтні 2016 року свідчить, що проводилася ротація військовослужбовців.
Видані Президентом України Укази про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указів Президента України "Про часткову мобілізацію" не містять положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосуються лише проведення звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.
Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах, що особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу (тобто рішення про демобілізацію) не приймав.
Також була сформована правова позиція Верховним Судом щодо тлумачення поняття "особливий період", яка була зазначена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі 640/4439/16-ц); від 21.02.2018 у справі №211/1546/16-ц (касаційне провадження №61- 4255св18) та інших.
Необґрунтованими є твердження апелянта про те, що вилучення у позивача майна було незаконним, оскільки воєнний або надзвичайний стан в Україні чи окремих її місцевостях не оголошувався, а відтак, зазначений транспортний засіб не міг бути примусово відчужений у власника відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦК України. Так, вищевикладені законодавчі положення передбачають можливість вилучення майна не тільки під час воєнного або надзвичайного стану, а і у особливий період, який, як вище згадувалось, триває в Україні з 2014 року. На інші підстави незаконності вилучення спірного майна позивач не посилався ні в позові, ні в апеляційній скарзі.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що умови, за настання яких передбачено повернення транспортних засобів, залучених під час мобілізації не настали, у зв`язку з чим, підставно відмовив у задоволенні позову.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладеного вище, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення Господарського суду Дніпропетровської області  у даній справі відсутні.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 у справі № 917/1998/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 у справі № 917/1998/19 залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.11.2020

Головуючий суддя                                                                 Л.А. Коваль

Суддя                                                                                            В.О. Кузнецов

        Суддя                                                                                            В.Ф. Мороз