Номер провадження: 22-ц/813/768/20
Номер справи місцевого суду: 522/21604/17 
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В. 
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 року                                                                 м. Одеса
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого- Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.,
За участю секретаря - Ющак А.Ю.
       розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Дворнікової Анни Юріївни, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 
-про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:
У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами в котрих зазначав, що 04 грудня 1982 року сторони зареєстрували шлюб. За період спільного проживання подружжя набуло у спільну власність нерухоме майно, а саме:
-3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ;
-паркувальне місце АДРЕСА_2 ; 
-паркувальне місце АДРЕСА_3 ;
-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_4 ; 
-земельну ділянку площею 0,0309 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 5110137500:54:005:0119, цільове призначення – для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;
-квартиру АДРЕСА_5 ;
-квартиру АДРЕСА_6 ;
-квартиру АДРЕСА_7 ;
-квартиру АДРЕСА_8 ;
-квартиру АДРЕСА_9 ;
-нежиле горищне приміщення у будинку АДРЕСА_10 ;
-земельну ділянку площею 0,0413 га під № НОМЕР_1 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:001:0126, цільове призначення – для індивідуального дачного будівництва;
-земельну ділянку площею 0,0492 га під № НОМЕР_2 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:001:0107, цільове призначення – для індивідуального дачного будівництва/
Посилаючись на те, що зазначене майно сторонами набуте за час шлюбу, воно належить сторонами на праві спільної сумісної власності. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким припинити право спільної сумісної власності сторін на зазначене майно та в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на: 
1)житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_4 ; 
2)земельну ділянку площею 0,0309 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;
3)квартиру АДРЕСА_7 ;
4)квартиру АДРЕСА_8 ;
5)1/2 частину нежилого горищного приміщення у будинку АДРЕСА_10 ;
6)земельну ділянку площею 0,0492 га під № НОМЕР_2 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області. 

За відповідачкою визнати право власності на спільне майна подружжя, а саме: 
1)3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ;
2)паркувальне місце АДРЕСА_2 ; 
3)паркувальне місце АДРЕСА_3 ;
4)квартиру АДРЕСА_5 ;
5)квартиру АДРЕСА_6 ;
6)квартиру АДРЕСА_9 ;
7)1/2 частину нежилого горищного приміщення у будинку АДРЕСА_10 ;
8)земельну ділянку площею 0,0413 га під № НОМЕР_1 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року 
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про поділ спільного майна подружжя - задоволено.
Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на: 
14)3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ;
15)паркувальне місце № НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_11 ; 
16)паркувальне місце АДРЕСА_3 ;
17)житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_4 ; 
18)земельну ділянку площею 0,0309 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 5110137500:54:005:0119, цільове призначення – для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;
19)квартиру АДРЕСА_5 ;
20)квартиру АДРЕСА_6 ;
21)квартиру АДРЕСА_7 ;
22)квартиру АДРЕСА_8 ;
23)квартиру АДРЕСА_9 ;
24)нежиле горищне приміщення у будинку АДРЕСА_10 ;
земельну ділянку площею 0,0413 га під № НОМЕР_1 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:001:0126, цільове призначення – для індивідуального дачного будівництва;
25)земельну ділянку площею 0,0492 га під № НОМЕР_2 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:001:0107, цільове призначення – для індивідуального дачного будівництва;
26)земельну ділянку площею 0,0413 га під № НОМЕР_1 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:001:0126, цільове призначення – для індивідуального дачного будівництва.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності ОСОБА_2 на: 
1)житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_4 , що складається з житлового будинку літ.А1, загальною площею 180,5 кв.м, житловою площею 76,7 кв.м, та розташований на земельній ділянці площею 309 кв.м; 
2)земельну ділянку площею 0,0309 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 5110137500:54:005:0119, цільове призначення – для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;
3)паркувальне місце АДРЕСА_2 , площею 22,9 кв.м; 
4)квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 97,4 кв.м, жилою площею 67,9 кв.м;
5)квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 38,2 кв.м, жилою площею 24,4 кв.м;
6)квартиру АДРЕСА_9 , загальною площею 58,3 кв.м, жилою площею 23,0 кв.м;
7)земельну ділянку площею 0,0492 га під № НОМЕР_2 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:001:0107, цільове призначення – для індивідуального дачного будівництва;
У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 на : 
1)3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 153,4 кв.м, житловою площею 87,6 кв.м;
2)паркувальне місце АДРЕСА_3 , площею 24,4 кв.м;
3)квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 36,1 кв.м, жилою площею 25,1 кв.м;
4)квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 170,3 кв.м, жилою площею 96,4 кв.м;
5)нежитлове горищне приміщення у будинку АДРЕСА_10 , загальною площею 332,7 кв.м;
6)земельну ділянку площею 0,0413 га під № НОМЕР_1 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:001:0126, цільове призначення – для індивідуального дачного будівництва.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  грошову компенсацію у розмірі 387 000 грн. (триста вісімдесят сім тисяч гривень 00 копійок). Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   судові витрати у розмірі 26400 грн. (двадцять шість тисяч чотириста гривень 00 копійок).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2018 року та ухвалити нове, з врахуванням її прав та інтересів посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси , без змін.
В судове засідання сторни не з`явились, про час та місце розгляду спави сповіщені належним чином. 
В заяві представник ОСОБА_1 - адвокат Кобилянський М.Ю., Ястребова С.А. просять відкласти розгляд справи у зв`язку запровадження в Україні карантину через спалах у світі корона вірусу з врахуванням постанови КМУ від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2»( зізхмінами) та рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16.10.2020 року та розпорядження Голови одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи від 26.10.2020 року.
Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 04.05.2020 № 343 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 Постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.
На виконання Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини першої статті 152, частини п`ятої статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 № 169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду.
Оскільки клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, призначеного на 26.11.2020, не містить викладу обставин, які б свідчили про неможливість представника відповідача та ОСОБА_1 прийняти участь у судовому засіданні у зв`язку з запровадженням карантину особисто або із використанням власних технічних засобів поза приміщенням Одеського апеляційного суду, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи за клопотанням представник ОСОБА_1 - адвоката Кобилянського М.Ю.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.
Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Із заяви вбачається, що причиною неявки до Одеського апеляційного суду є поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Колегія суддів не може визнати таку причину неявки в судове засідання поважною, відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, тому зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України) колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Зазначена позиція відповідає й позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19).
В силу частини 2 статті 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.
Відповідно до частини 5 ст.ст.268 ЦПК України, яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
У зв`язку з цим та на підставі частини 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З цих підстав, датою складання цього судового рішення є 11.11.2020 року.
АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - адвокат Дворнікова А.Ю. посилається на те, що суд обмежив в правах відповідачку щодо надання доказів для проведення незалежного, об`єктивного дослідження для встановленої реальної вартості спірного майна подружжя.
       При поділі спільного майна, районний суд не взяв до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення для справи. Суду надано проект мирової угоди для позивача.
       Районний суд взяв до уваги висновок судового експерта отриманий на замовлення позивача, складений без врахування інтересів відповідача, без належного дослідження об`єктів нерухомості.Так ѕ квартири АДРЕСА_1 та інші об`єкти, котрі передані їй є завищені, в наслідок чого утворилась компенсація у розмірі 387 000 грн.
       Апелянт зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок грошової компенсації на користь відповідача, за умови попереднього внеску на депозит суду.
       При цьому апелянт посилається на те, щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду. При цьому суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. Суд не з`ясував чи спроможна вона виплатити позивачу компенсацію та чи не становитиме для неї це надмірний тягар.
Одночасно зазначає, що районний суд позбавив її права власності на нерухоме майно, зокрема житлового будинку АДРЕСА_4 з земельною ділянкою, чим порушив ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист пав та основоположних свобод.
В заперечені на апеляційну скаргу позивач зазначає, що експертне дослідження щодо оцінки майна проведено відповідно до ухвали суду. Ринкова вартість майна проведена експертом. Відповідачка не надала на спростування будь-яких належних та допустимих доказів, посилання на невідповідність проведення оцінки майна є голослівними. 
Посилання на постанову Верховного Суду України від 05 липня 2017 року є недоречним так як не стосуються одних і тих правовідносин.
Позивач зазначає, що в зв`язку із зменшенням своєї частки у майні він надав згоду на отримання компенсаційних виплат, а визнання пава власності на ідеальну долю не вирішить спір по суті. При цьому посилається на постанову Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 1601/6226/12 відповідно до якого при звернені одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку в спільному майні положення частини5 ст.71 СК України не вимагають внесення обов`язку на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, де про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.
Одночасно зазначає, що відповідачка отримала такий обсяг спільного майна, котрий у вартісному виражені перебільшує вартість отриманого майна позивачем. При цьому районний суд виходив з необхідності забезпечення його майном, ринкової вартості майна кожного з об`єктів.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:
Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційного скарги в межах ст. 367 ЦПК України, дійшла наступного.
Судом встановлено, що 04 грудня 1982 року сторони зареєстрували шлюб. 
За період спільного проживання подружжя набуло у спільну власність нерухоме майно, а саме:
-3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ;
-паркувальне місце АДРЕСА_2 ; 
-паркувальне місце АДРЕСА_3 ;
-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_4 ; 
-земельну ділянку площею 0,0309 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер 5110137500:54:005:0119, цільове призначення – для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;
-квартиру АДРЕСА_5 ;
-квартиру АДРЕСА_6 ;
-квартиру АДРЕСА_7 ;
-квартиру АДРЕСА_8 ;
-квартиру АДРЕСА_9 ;
-нежиле горищне приміщення у будинку АДРЕСА_10 ;
-земельну ділянку площею 0,0413 га під № НОМЕР_1 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:001:0126, цільове призначення – для індивідуального дачного будівництва;
-земельну ділянку площею 0,0492 га під № НОМЕР_2 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:001:0107, цільове призначення – для індивідуального дачного будівництва.
Відповідно до договору дарування 03 березня 2003 року ОСОБА_1 прийняла в дар 33/1000 частини Дачно-будівельного кооперативу «Зелений куток»( а.с.17 т.1).
Відповідно до свідоцтва про право власності домоволодіння від 08 траня 2007 року житловий будинок за № 14/16 по улиці Червоних Зір складається з житлового будинку літ «А», загальною площею 180,5 кв.м., житловою площею 76,7 кв.м. Свідотво видане на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації одеської міської ради від 08.02.2007 року № 243.Свідоцтво видане замість договору дарування від 03.03.2003 року.( а.с.16).
Враховуючи загальну площадь, етажність будинку, зміну його цільового призначення, районний суд дійшов, що домовоодіння є новоствореним майном,побудованим в період шлюбу та відноситься до спільного майна подружжя.
08.06.2018 року надійшов Звіт судової оціночно-будівельної і оціночно-земельної експертизи №576., котрий визначив вартість майна подружжя набутого за час шлюбу зокрема: 
-ринкова вартість ѕ квартири АДРЕСА_1 ,загальною площею 153,4 м2, житловою- 87,6 м2, становм на 04 червня 2018 року становить 4'472'000 грн.
- вартість поковочного місця АДРЕСА_2 , площею 22,9 м2, на 04 червня 2018 року становить 540'000 гривень;

-вартість парковочного місця АДРЕСА_3 , площею 24,4 м2 на 04 червня 2018 року становить 575'000 гривень.
-вартість житлового будинку площею 180,5 м2, розташованго на земельній ділянці площею 0.0309 га по адресу: АДРЕСА_4 , становить : 6'277'000 гривень, в том числе: вартіть будинку з господарськими будівлями – 3 601 000 грн; вартість земельної ділянки- кадастровий номер 5110137500:54:005:0119 -2 676000 грн.
-ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 97,4 кв.м.-1474000 грн;
-квартри №2 в цьому ж домі, площею- 38,2 кв.м. становм на 04 червня 2018 року- 642 000 грн;
-квартири АДРЕСА_12 в цьому ж домі, загальною площею 36,1- 607 000 грн;
- квартири АДРЕСА_13 в цьому ж будинку- загальною площею 171 кв.м.-2 876 000 грн;
- кв.20 – площею 58,3 кв.м.-980 000 грн;
Вартість нежитлового чердачного приміщення в будинку АДРЕСА_10 - 2407 000 грн;

       -ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0413 га під № НОМЕР_1 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:001:0126, цільове призначення – для індивідуального дачного будівництва-1310000 грн;

       -ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0492 га під № НОМЕР_2 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:001:0107, цільове призначення – для індивідуального дачного будівництва.-1 560 000 грн.( а.с.107-143 т.1).

В ході апеляційного розгляду представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Луньова В.М. заявила клопотання про призначення повторної оціночно-будівельної та оціночної-земельної експертизи посилаючись на те, що хоча ринкова вартість в цілому і може складати 5 963 158,00 грн, однак продаж ѕ частини не відбудиться за 4 472 000, 00 грн. Висновок експерта № 576 від 04.06.2018 року суперечить іншим матеріалам справи , викликає сумнів в його правильності так як вартість квартири АДРЕСА_1 завищена.
       Ухвалою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 11.11.2020 року відмовлено в проведені повторної експертизи.
        ОСОБА_1 відповідно до ст.106 частини 1 ЦПК України не надала до суду висновок експерта складений на замовлення та не спростувала вартість квартири АДРЕСА_1 .
       З урахуванням вартості об`єктів спірного нерухомого майна, що була визначена експертним шляхом, позивач уточнив свої позовні вимоги та подав до суду відповідну заяву про зменшення позовних вимог, у якій остаточно просив суд припинити право спільної сумісної власності сторін на спірне нерухоме майно та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на нерухоме майно загальною вартістю 11473000 гривень, а саме: 
1)житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_4 ; 
2)земельну ділянку площею 0,0309 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;
3)паркувальне місце АДРЕСА_2 ; 
4)квартиру АДРЕСА_5 ;
5)квартиру АДРЕСА_6 ;
6)квартиру АДРЕСА_9 ;
7)земельну ділянку площею 0,0492 га під № НОМЕР_2 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області,
а за відповідачем визнати право власності на інше спірне нерухоме майно загальною вартістю 12247000 гривень, а саме: 
1)3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ;
2)паркувальне місце АДРЕСА_3 ;
3)квартиру АДРЕСА_7 ;
4)квартиру АДРЕСА_8 ;
5)нежитлове горищне приміщення у будинку АДРЕСА_10 ;
6)земельну ділянку площею 0,0413 га під № НОМЕР_1 у дачному кооперативі “Комунстрой-1” на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області.
При цьому позивач погодився на зменшення своєї частки у спільному майні подружжя, надав згоду на отримання за це відповідної грошової компенсації та просив суд стягнути з відповідача на свою користь 387000 гривень як компенсацію за зменшення його частки у спільному майні подружжя.
ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ :
Згідно вимог ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам цивільного процесуального права дивлячись на таке.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.
 Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
       2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
        3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
       Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.
Для застосування правил, передбачених статтею 62 СК України, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.
Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.
Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.
Разом із цим Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за змістом указаної постанови істотність збільшення вартості майна одного із подружжя передбачає, що доля первинної власності стає незначною, співмірно малою за остаточною ціною. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат у майно, тобто вирішальне значення мають шляхи та способи збільшення такої вартості, яка має бути доведена тим з подружжя, хто претендує на таке майно.
Тобто застосування вказаних норм не виключає можливості визнання права спільної сумісної власності на об`єкт права особистої приватної власності одного з подружжя з подальшим визначенням часток при поділі такої власності лише з урахуванням особистих і спільних майнових та трудових затрат кожного з подружжя.
       Посилання відповідачки на те, що 33/1000 частин ДБК «Зелений куток» по вулиці Червоних зір,14 належали їй на підставі договору дарування та є її особистим майном судом першої інстанціх правильно не прийнято до уваги такяк підтверджено, що під час спільного проживання подружжя змінило цільове призначення дачного будинку на домоволодіння за № 14/16, збільшило площу, етажність, отримали свідоцтво про право власності на домоволодіння від 08 травня 2007 року, а тому цей об`єкт нерухомого майна являється новоствореним майном підлягає поділу, як спільна сумісна власність подружжя.
       Будь-яких доказів на підтвердження того, що дачний будинок є одним і тим же майном та побудований за його рахунок відповідачем не надано.
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами 1,2,3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Згідно з нормами частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
З апеляційної скарги не вбачається яким саме чином і в чому порушені права та інтереси відповідачки так як поділ майна оцінений судом розом з іншими доказами відповідно до оцінки висновку експерта судом.
Не приймається до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод оскільки позивачем доведено, що побудоване домоволодіння по АДРЕСА_4 не відноситься до долі первинної власності дачного будинку є новоствореним майном виходячи з обсягом грошових та трудових затрат, зміни цільового призначення, розміру, етажності житлового будинку, а тому відноситься до об`єкту спільної сумісної власності.
Посилання на те, що при поділі спільного майна подружжя не взято до уваги інтереси дітей не грунтуються на законі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
Враховуючи, що у власність відповідачки виділено майно на 774 000 гривень більше, суд правомірно стягнув компенсацію так як вона отримала обсяг спірного майна, котрий у вартісному вираженні перебільшує Ѕ його частки.
Посилання на те, що суду необхідно поділити майно відповілдано ідеальним долям не приймається до уваги в зв`язку з обсягом майна та ефективним способом захисту сторін.
Судова колегія погоджується з думкою суду першої інстанції, що такий варіант реального розподілу спільного майна в натурі відповідає вимогам розумності та справедливості з врахуванням забезпечення кожного з них житлом та гарантує остаточне вирішення цього спору по суті, забезпечив у подальшому кожній з сторін об`єктивну можливість безперешкодно користуватися виділеним їй у власність майном. 
Судова колегія приймає до уваги судження районного суду, що запропонований відповідачем у проекті мирової угоди поділ майна не підлягає задоволенню у зв`язку з порушенням принципу рівності часток, не є заснованим на законі так як передбачає неузгоджену сторонами передачу певного майна на користь третіх осіб. 
Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновки суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 367,368,374,375,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,- 

ПОСТАНОВИЛА:        
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 –адвоката Дворнікової Анни Юріївни залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року, залишити без змін.
        Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 11.11.2020 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда 
- 

О.С.Комлева