ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 р. 	Справа № 520/580/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Донець Л.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 (головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В.) по справі № 520/580/20
за позовом ОСОБА_1  
до Офісу Генерального прокурора  
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
15.01.2020,   ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора України (далі - відповідач), в якому просить суд  визнати протиправною відмову відповідача від 11.01.2020 у наданні інформації на запит позивача від 28.12.2019; зобов`язати відповідача розглянути публічний запит позивача від 28.12.2019 про надання інформації  відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та надати відповідь по суті.
Рішенням  Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі №520/580/20  в задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись  з судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового судового рішення  про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування  судом  першої інстанції обставин справи, недотримання норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної  скарги, рішення   суду першої інстанції вважає, що  апеляційна  скарга позивача не   підлягає  задоволенню,  з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 28.12.2019 о 18:36 годині позивач на електронну адресу відповідача направлено запит на отримання публічної інформації.
11.01.2020 листом №27/3-183 вих-20   відповідач  відмовив позивачу.
Суд першої інстанції під час   відмови у  задоволенні позову, зазначив про те, що    позовні вимоги є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.   
Колегія суддів погоджується з  такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У відповідності до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно із ст.12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Частиною 1 та 2 статті 2 Закону України  «Про доступ до публічної інформації»I  визначено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
На підставі п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом:
систематичного та оперативного оприлюднення інформації:
в офіційних друкованих виданнях;
на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет;
на єдиному державному веб-порталі відкритих даних;
на інформаційних стендах;
будь-яким іншим способом;
надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акту, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
На підставі ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено перелік розпорядників публічної інформації, якими, зокрема, є органи прокуратури.
Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації"  розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.
Запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
З аналізу вищезазначених норм права випливає, що звернення громадян до суб`єкта владних повноважень щодо отримання інформації, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом України "Про доступ до публічної інформації" є запитом на публічну інформацію.
Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, про що звернуто увагу постановою пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації".
При цьому, якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 по справі №820/4263/17 та постанові Великої палати Верховного суду від 25.06.2019 року у справі №9901/925/18.
Частиною 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом запиту позивача у  відповідача  запитувались документів, якими підтверджується та/або спростовується, у тому числі у подальшому, публічна заява заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням ГПУ Андрія Шевченка, і начальника Департаменту карного розшуку Національної поліції ОСОБА_2 під час брифінгу на тему: "Нові деталі у розслідуванні вбивства ОСОБА_3 " в Києві, 4 серпня 2016 «Вчора вже був скріншот розпосвюджений відповідних осіб, ви бачили, що особа чоловічої статті має відповідну характерну ознаку зовнішності – це так звана « іспанська бородка»…Десь 168-175 см – зріст чоловіка. Жінка – близько 5 см нижча від нього» в частині зросту осіб, зафіксованих камерами відеоспостереження  на місці злочину https\\youtu.be\CGXzlhgZ2uc?t=644.
При цьому, позивач зазначив в своєму запиті, що у разі якщо запитувані документи містять інофрмацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надати інформацію, доступ до якої необмежений, підтвердити їх наявність, даті і зміст в обсязі, який розголошений публічно. Метою запиту є підтвердження або спростування заявленої інформації.
Відповідач в своїй відповіді каже, що відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації" його дія не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
Так, на думку відповідача,  запитувана  позивачем  інформація стосується правовідносин, які витікають з кримінального та кримінального процесуального законодавства. Порядок кримінального провадження, згідно зі ст.1 КПК України, визначається лише кримінальним процесуальним законодавством. Крім того, відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувачу надається наявна та задокументована інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, перелічених чинним законодавством або яка знаходиться у їх володінні. Зазначений закон не передбачає підтвердження чи спростування інформації. Отже, надати запитувану інформацію в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" немає можливості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інформація, яка запитується позивачем є відомостями досудового слідства та на даний спір розповсюджуються  вимоги ст. 222 КПК України та ст.ст.6,8 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
У відповідності до ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.
На підставі ст.ст.6, 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.
Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.
Не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.
Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.
Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.
Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.
Згідно до ст. 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.
Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»  
розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.
В своїй апеляційній скарзі позивач підтверджує свою позицію та вважає, що така інформація вже була створена відповідачем, вважає, що порушені вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки інформація спростовує участь підозрюваного ОСОБА_4 у скоєнні діяння, та негайна відповідь необхідна для  захисту свободи особи, яку необгрунтовано  утримують в ізоляторі тимчасового утримання.
За  умови відсутності  пояснень позивача  з приводу суспільного інтересу даної інформації, та неспростування  апеляційною скаргою статусу запитуваної інормації, як інформації з обмеженим доступом, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги  є необгрунтованими.
Суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи, прийняв судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення  не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 по справі                       № 520/580/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.О. Донець 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    Я.М. Макаренко