Справа № 127/2209/18
Провадження № 22-ц/801/1566/2020
Категорія: 3
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року	Справа № 127/2209/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Берегового О.Ю. (судді – доповідача),
суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,
за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая Оксана Миколаївна, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування рішення за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Ярохович Тетяни Анатоліївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Сичука М.М., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування рішення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 жовтня 2007 року ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №VIW3GK03191673, відповідно до якого банк зобов`язався надати позивачу кредитні кошти в сумі 33500,00 доларів США, в тому числі 25000,00 доларів США на придбання нерухомості.
15 серпня 2017 року з претензії ПАТ КБ «Приватбанк» позивачу стало відомо, що належний йому на праві власності будинок, загальною площею 80,90 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 перейшов у власність ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки, від 02 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Циц Н.В. та зареєстрований під номером 1608.
Реєстрація речових прав на вищезазначений об`єкт нерухомості за ПАТ КБ «Приватбанк» здійснена приватним нотаріусом ВМНО Бєлою О.М. за номером запису про право власності 17253560.
Позивач вважає, такі дії відповідача незаконними та такими, що підлягають скасуванню у судовому порядку.
Крім того із ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» випливає те, що для проведення процедури передачі іпотечного майна іпотекодержателю необхідний висновок експерта стосовно ринкової вартості майна, однак даний висновок відсутній.
На даний час, з позивачем проживають малолітні діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки відповідач дозволу органу опіки і піклування на передачу майна Іпотекодержателю не отримав, то таким чином порушив вимоги ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Дана процедура грубо порушує житлові права малолітніх, оскільки іншого місця проживання дочки не мають.
Також позивач зазначає, що оскільки належний йому будинок підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то за відсутності його згоди на дану процедуру відповідач не мав законних підстав звертати стягнення на іпотечне майно.
У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду та згідно уточнених позовних вимог просив визнати дії приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» протиправними; скасувати рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису 17253560 від 01 листопада 2016 року стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки (реєстрація права власності за Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»), а саме житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування рішення задоволено.
Визнано дії приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» протиправними.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису 17253560 від 01 листопада 2016 року стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки (реєстрація права власності за Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»), а саме житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто в рівних частках з Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) гривень 60 копійок.
Рішення першої інстанції мотивоване тим, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» проведена всупереч норм чинного законодавства.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Ярохович Т.А. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «ПриватБанк» надіслав на ім`я Іпотекодавця повідомлення та вимогу про порушення умов договору та задоволення вимог шляхом набуття права власності на нерухоме майно. Вважає, що позивач був обізнаний про свої зобов`язання перед банком, а тому наявність доказів про вручення стороні вказаної вимоги та повідомлення не вимагається. Разом з тим, зазначає, що відсутність у позивача заперечень щодо останнього слід розцінювати як мовчазну згоду. На її думку, відсутність оцінки предмету іпотеки не впливає на набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Поряд з цим, вважає, що суд попередньої інстанції помилково застосував положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки останні не містять прямої заборони на позасудове врегулювання вказаного спору. Оскільки у дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні належні їм майнові права, тому вважають, що дозвіл органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна не вимагається.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Судом достовірно встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2007 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями під номером АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 19).
Згідно довідки № 180 від 19 серпня 2018 року, виданої Головою квартального комітету «Добробут» в будинку АДРЕСА_3 зареєстровані та постійно проживають: ОСОБА_5 , 1982 року народження (дружина), ОСОБА_2 , 2007 року народження (дочка), ОСОБА_3 , 2009 року народження (дочка), ОСОБА_1 , 1985 року народження (власник) (т. 1 а.с. 8).
Згідно рішення Вінницької міської ради від 25 грудня 2015 року № 71 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниці» назву вулиці «Червонофлотська» змінено на вулицю «Гетьмана Сагайдачного» (а.с. 118-120) та як вбачається з довідки № 5473 виданої 02 листопада 2012 року КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» відповідно до додатку № 3/79 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04 серпня 1987 року за АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 45).
З пункту 1.2 договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2007 року слідує, що відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці виданої ВООБТІ 21.09.2007 року за № 21982 на земельній ділянці розташовані: житловий будинок з прибудовами «А», глинобетонний, обкладений цеглою, 1954 року побудови, житловою площею 37,0 кв.м. та сараї «Б», «б», «б1», погріб «В», огорожа №1-3. Загальна площа будинку, який відчужується 80,9 кв.м (т. 1 а.с. 19).
02 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № VIW3GK03191673, відповідно до якого банк зобов`язався надати позивачу кредитні кошти в сумі 33500,00 доларів США, в тому числі 25000,00 доларів США на купівлю нерухомості (т. 1 а.с. 16-18).
Відповідно до п. 7.3 вказаного кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до договору іпотеки від 02 жовтня 2007 року, укладеного ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1609, в забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавцем передано в іпотеку цілий житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 80,9 кв.м., житлова площа 37,0 кв.м., місцезнаходження якого є: АДРЕСА_2 .
Реєстрація речових прав на вищезазначений об`єкт нерухомості за ПАТ КБ «Приватбанк» здійснена приватним нотаріусом ВМНО Бєлою О.М. за номером запису про право власності 17253560.
Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 114341904, сформованої судом 16 лютого 2018 року, власником житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 80,9 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м., місцезнаходження якого: АДРЕСА_1 , являється ПАТ КБ «Приватбанк».
Згідно претензії від 15 серпня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» отримав у власність будинок, загальною площею 80,90 кв.м., житловою площею 37,00 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки, від 02 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1608.
В жовтні 2019 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від 16 вересня 2019 року, на адресу суду від Департаменту адміністративних послуг надійшла копія реєстраційної справи.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення ,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу ,який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.
Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .
Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.
Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року.
Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127, визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Згідно абз. 1 п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
За змістом ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Відповідно до п. 12 Порядку (в редакції чинній на момент вчинення реєстрації) розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.
Згідно п. 57 зазначеного Порядку для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Пункт 60 Порядку визначає, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.
В силу п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Дана позиція висловлена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц.
Отже, Порядок крім іншого, пов`язує завершення 30-ти денного строку з моментом отримання відповідного повідомлення.
В матеріалах справи наявне повідомлення ПАТ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, вих. № 951 від 25.07.2016 року та № 951/1 від 25.07.2016 року, яке було адресоване ОСОБА_1 . Однак, докази вручення останнього адресату відсутні, оскільки конверт повернувся відправнику з поміткою «за закінченням терміну зберігання», що в свою чергу виключає повідомлення ОСОБА_1 про звернення стягнення в позасудовий спосіб з боку ПАТ «ПриватБанк», яким порушено вимоги ЗУ «Про іпотеку» та Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням подальших дій.
Згідно з відомостями Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (https://ukrposhta.ua/) інформація про відправлення за вищевказаними номерами відсутня, оскільки дані про відправлення за вказаними вище трек-номерами на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що вказане повідомлення про вручення поштового відправлення є неналежним доказом відповідно до статті 77 ЦПК України, оскільки в даному випадку іпотекодержатель не може вважатися таким, що набув право власності на нерухоме майно за правочином (договором іпотеки від 02 жовтня 2007 року), через те, що його умовами прямо пов`язано перехід за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки із моментом отримання іпотекодавцем повідомлення про усунення порушень. 
Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року (цивільна справа № 521/18393/16-ц).
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на правову позицію викладену в постанові ВП ВС від 24 квітня 2019 року в справі № 521/18393/16-ц, згідно якої, зазначено, що законодавство пов`язує проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки саме з отриманням боржником повідомлення, чого в даній справі не було дотримано з боку представників ПАТ «ПриватБанк».
Щодо доводів про відсутність оцінки іпотечного майна на момент набуття ПАТ «ПриватБанк» права власності такого майна, слід зазначити, що вказане є порушенням чинного законодавства, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувалося в порядку статті 37 ЗУ «Про іпотеку», заявник зобов`язаний був надати відповідачу приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. оцінку вартості іпотеки.
Порядок проведення оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності регулюється ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методикою оцінки майна, затвердженої постановою КМУ від 10 грудня 2003 року № 1891 та Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440.
Так, відповідно до п. 50 Національного стандарту № 1проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка. Окрім того, згідно п. 56 вказаного стандарту звіт про оцінку майна повинен містити особистий огляд об`єкта оцінки.
Проте, оцінка предмету іпотеки зробленої суб`єктом оціночної діяльності на момент набуття ПАТ «ПриватБанк» права власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня.
Отже, при винесенні приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. оскаржуваного рішення було порушено встановлений чинним законодавством порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття останнього у власність, оскільки була відсутня і оцінка предмета іпотеки.
У відповідності до пункту 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
У відповідності до пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.
Як було вірно встановлено судом попередньої інстанції, власник квартири згоди на відчуження квартири не надавав.
Відтак, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Банк не мав права звертати стягнення на квартиру, оскільки вона є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним з метою виконання умов кредитного договору, тобто споживчого кредиту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ЗУ «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
У відповідності до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як зазначалося вище, згідно довідки № 180 від 19 серпня 2018 року, виданої Головою квартального комітету «Добробут» в будинку АДРЕСА_3 зареєстровані та постійно проживають неповнолітні: ОСОБА_2 , 2007 року народження (дочка), ОСОБА_3 , 2009 року народження (дочка).
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, зокрема, ст. 18, передбачено, що діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власниками або наймачами. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні та купівлі нового житла. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.
В правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 01 липня 2015 року по справі № 6-396цс15 зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

       Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Ярохович Тетяни Анатоліївни залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                        О.Ю. Береговий

Судді:                                                                О.В. Ковальчук

       О.С. Панасюк