Постанова  
Іменем  України
 
12 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 619/2834/18-ц
 
провадження № 61-8607св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - спільне підприємство «Радміртех» у формі товариства 
з обмеженою відповідальністю,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на постанову Харківського апеляційного суду від 26 березня 2019 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до спільного підприємства «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - СП «Радміртех») про стягнення заборгованості 
із заробітної плати.
Позовна заява мотивована тим, що він працював у СП «Радміртех» 
на посаді генерального директора, яку займав з 23 жовтня 2003 року, 
та наказом відповідача від 17 листопада 2017 року № 185 його було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.
Зазначав, що у відповідності до пункту 2.1.4 контракту з генеральним директором товариство прийняло обов`язок своєчасно, у повному обсязі 
та в обумовлених контрактом розмірах виплачувати грошову винагороду 
за діяльність генерального директора (заробітну плату, преміальні, інші виплати).
Проте СП «Радміртех» не виконало покладених на нього законодавством України зобов`язань щодо виплати всіх належних йому сум при звільненні.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 14 670 000 грн, яка складається із: заборгованості із заробітної плати у формі премії - 13 500 000,00 грн та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати звільненому працівникові - 1 170 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2018 року у складі судді Остропільця Є. Р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з СП «Радміртех» заборгованість із заробітної плати у формі премії у розмірі 12 493 750,00 грн, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати звільненому працівникові - 1 170 000,00 грн, усього 13 663 750,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки позивачу було здійснено виплату частини премії, визначеної протоколом загальних зборів учасників 
СП «Радміртех» від 12 квітня 2017 року № 2 у розмірі 1 006 250,00 грн, тому, як вважав суд першої інстанції, є правові підстави для стягнення 
з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати 
у формі премії у розмірі 12 493 750,00 грн та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати звільненому працівникові - 1 170 000,00 грн, усього - 13 663 750,00 грн.
Додатковим рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 26 березня 2019 року апеляційні скарги СП «Радміртех» задоволено. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2018 року та додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області 
від 21 листопада 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Повернуто СП «Радміртех» суму судового збору у розмірі 12 807,50 грн, сплаченого за квитанцією від 12 жовтня 2018 року.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні 
у відповідності до вимог статті 117 КЗпП України, оскільки факт наявності заборгованості із заробітної плати на час звільнення позивача 
не доведений.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції 
та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Дергачівського районного суду Харківської області.
У червні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Вважав, що підставою для нарахування та виплати премії є рішення власника або уповноваженого органу, копія якого є в матеріалах справи, 
а посилання суду апеляційної інстанції на відсутність доказу, що зумовлює нарахування та виплату премії, є лише припущення, а тому судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми статей 116 ,117 КЗпП України.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У червні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив СП «Радміртех» 
на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення 
є законним та обґрунтованим.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 працював у СП «Радміртех» на посаді генерального директора 
з 23 жовтня 2003 року до 17 листопада 2017 року (а. с. 10 т.1).
З 31 березня 2016 року по 17 листопада 2017 року ОСОБА_1 здійснював свої повноваження на підставі контракту від 31 березня 2016 року, укладеного між єдиним засновником (учасником) СП «Радміртех» 
ОСОБА_1 та фізичною особою, громадянином України ОСОБА_1 
(а. с. 17 т. 1).
Відповідно до пункту 2.1.4 контракту з генеральним директором товариство прийняло обов`язок своєчасно, у повному обсязі та в обумовлених контрактом розмірах виплачувати грошову винагороду за діяльність генерального директора (заробітну плату, преміальні, інші виплати).
23 грудня 2016 року між ОСОБА_1 , як засновником СП «Радміртех», 
та Компанією «Менеджмент ОФ Інвестмент Кепвтал Лімітед» було укладено договір купівлі-продажу уставного капіталу СП «Радміртех».
У зв`язку із вказаними обставинами Компанія «Менеджмент ОФ Інвестмент Кепвтал Лімітед» з цього часу є єдиним засновником СП «Радміртех».
Згідно із протоколом загальних зборів учасників СП «Радміртех» 
від 12 квітня 2017 року № 2 засновником СП «Радміртех» - компанія «Менеджмент ОФ Інвестмент Кепвтал Лімітед», розмір частки якого 
у статутному капіталі СП «Радміртех» складає 100 %, в особі представника за довіреністю Ходаковського С. М. , у присутності генерального директора ОСОБА_1 , було прийнято рішення про те, що прибуток товариства 
за 2016 рік, визначений за даними бухгалтерського обліку в розмірі 
12 284 127,00 грн, слід розподілити таким чином: нарахування та виплата дивідендів за 2016 рік у розмірі 12 000 000,00 грн. Виплату дивідендів 
за 2016 рік у загальній сумі 12 000 000 грн здійснювати 
з 12 квітня по 30 червня 2016 року учасникам товариства - резидентам України у національній валюті - гривні, а учасникам товариства - нерезидентам у іноземній валюті або у національній валюті - гривні 
за зверненням такого учасника; залишок чистого прибутку в розмірі 284 127,00 грн залишити у розпорядженні товариства, направивши 
на розвиток підприємства і фінансування діяльності; затвердити такий розмір дивідендів за 2016 рік: загальна сума 12 000 000,00 грн; преміювання генерального директора товариства ОСОБА_1 на суму 13 500 000 грн 
(а. с. 11-13 т. 1).
На виконання зазначеного рішення ОСОБА_1 було виплачено частину визначеної у рішенні суми у розмірі 1 250 000,00 грн, із яких, 
за вирахуванням сплачених податків та військового збору, він отримав 
1 006 250,00 грн.
Наказом СП «Радміртех» від 17 листопада 2017 року № 185 ОСОБА_1 був звільнений з посади за згодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України (а. с. 14 т. 1).
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні 
чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові 
за виконану ним роботу (частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»).
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено можливу структуру заробітної плати. Зокрема, зазначено, що основна заробітна плата - 
це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими угодами.
Згідно із частинами третьою-четвертою статті 97 КЗпП України конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною першою вказаної статті, відповідно до якої зокрема оплата, може проводитись за результатами індивідуальних і колективних робіт. Власник або уповноважений орган чи фізична особа не мають права 
в одноособовому порядку приймати рішення з питань оплати праці, 
що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективним договором.
Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому 
від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення (частина перша статті 116 КЗпП України).
Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум 
у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про 
їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається 
як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), 
що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, 
а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу 
(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення 
або врахування кожного доказу (групи доказів).
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (стаття 89 ЦПК України), встановивши, що з часу проведення загальних зборів учасників товариства від 12 квітня 2017 року, коли було прийнято рішення про преміювання ОСОБА_1 до часу його звільнення за угодою сторін 17 листопада 2017 року, жодного наказу на виконання рішення засновників від 12 квітня 2017 року у частині преміювання генеральним директором видано не було та ураховуючи те, що зазначене рішення засновників товариства не було реалізовано самим позивачем, який на той час був генеральним директором і до обов`язків якого входило реалізація рішення засновників СП «Радміртех», а також відсутність належних 
та допустимих доказів наявності перешкод йому для реалізації цього рішення за період з квітня по листопад 2017 року, обґрунтовано вважав, 
що у СП «Радміртех» не виникло обов`язку щодо виплати спірної суми премії при звільненні позивача.
Отже встановивши відсутність належних та допустимих доказів того, що під час звільнення позивача з роботи СП «Радміртех» мало перед ним заборгованість по невиплаченій премії у межах суми, визначеної протоколом від 12 квітня 2017 року № 2, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо порушення відповідачем трудового законодавства по відношенню до нього не знайшли свого підтвердження.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, 
що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів 
у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися 
для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але 
не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування 
чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Щодо клопотання про розгляд справи у судовому засідання з викликом сторін
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом 
не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засідання 
з викликом сторін слід відмовити, оскільки суд касаційної інстанції 
не знаходить для цього підстав і потреби у наданні пояснень немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану 
представником - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 26 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               С. Ф. Хопта 
Є. В. Синельников
В. В. Шипович