ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2020 р.                                  Справа№ 927/94/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Попікової О.В. 
          Євсікова О.О. 
 
за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.
за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 26.10.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Сі Джи Україна"
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.06.2020, повний текст якого складено 11.06.2020
у справі №927/94/20 (суддя  Лавриненко Л.М.),
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл"
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Сі Джи Україна"
про стягнення 542  158,78 грн,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (надалі - позивач) з позовом до Господарського суду Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Сі Джи Україна" (надалі - відповідач) про стягнення 529 151,63 грн заборгованості, у тому числі 402202,93 грн основного боргу, 33791,57 грн пені за період з 31.10.2019 по 21.01.2020, 22 936,84 грн відсотків річних за період з 31.10.2019 по 21.01.2010 та 70 220,29 грн штрафу.

Позов мотивовано порушенням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу № 19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019 в частині оплати поставленого позивачем товару.

24.02.2020 від позивача на адресу суду надійшло клопотання від 19.02.2020, у якому позивач серед іншого, зазначено, що після отримання позовної заяви відповідач не заперечує проти боргу і позовних вимог позивача та сплатив частину основного боргу в сумі 40000,00 грн, а саме: 31.01.2020 - 30000,00 грн; 04.02.2020 - 10000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками станом на 31.01.2020, 04.02.2020. Залишок суми основного боргу за договором купівлі-продажу № 19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019 складає 362202,93 грн. Отже, в частині позовних вимог про стягнення 40000,00 грн основного боргу провадження у справі №927/94/20 підлягає припиненню. 

Також позивачем заявлено клопотання про зміну позовних вимог та здійснено новий розрахунок позовних вимог, згідно з яким пеня за період з 31.10.2019 по 19.02.2020 становить 40840,32 грн; відсотки річних за період з 31.10.2019 по 19.02.2020 становлять 28895,24 грн. Позивач просить стягнути з відповідача 362202,93 грн основного боргу; 40840,32 грн пені за період з 31.10.2019 по 19.02.2020; 28895,24 грн відсотків річних за період з 31.10.2019 по 19.02.2020; 70220,29 грн штрафу; 8137,27 грн судового збору, а також, у відповідності до ч. 10 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення, ухваленого за результатами розгляду справи № 927/94/20, вирішити питання про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, двадцяти відсотків річних на залишок основного боргу за договором купівлі-продажу № 19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019,  починаючи з дня винесення рішення Господарського суду Чернігівської області по справі № 927/94/20  до моменту повної оплати основного боргу, за наступною формулою: сума боргу х 20 відсотків річних х кількість днів прострочення/кількість днів у відповідному році.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області суду від 26.02.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Задоволено клопотання позивача в частині збільшення розміру позовних вимог на 13 007,15 грн, а саме: в частині стягнення пені на 7048,75 грн та процентів річних на 5958,40 грн; прийнято збільшення розміру позовних вимог на 13 097,15 грн, а саме: в частині стягнення пені на 7048,75 грн та процентів річних на 5958,40 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Чернігівськоїї області від 09.06.2020 у справі №927/94/20 позов задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Сі Джи Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" 362202,93 грн основного боргу, 28895,24 грн відсотків річних, 40840,32 грн пені, 70220,29 грн штрафу та 7532,38 грн судового збору.
Постановлено органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Чернігівської області  від 14.05.2020 у справі №927/94/20 в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України здійснювати нарахування 20% річних на суму основного боргу, починаючи з дня винесення рішення Господарського суду Чернігівської області по справі № 927/94/20 за позовом ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" до ТОВ "Ей Сі Джи Україна" до моменту повної оплати основного боргу за формулою: сума боргу х 20 х на кількість днів прострочення : 366 (оскільки  в  2020 році 366 днів ) : 100 = належна до стягнення сума відсотків.
Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Сі Джи Україна" 40 000,00 грн основного боргу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ей Сі Джи Україна" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.06.2020 у справі №927/94/20 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір штрафу з 70 220,29 грн до 7022,00 грн та відстрочити виконання судового рішення у справі №927/94/20 на строк до 30.09.2020. 

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на  те, що рішення суду винесено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідач посилався на порушення судом норм процесуального права, які на його думку позбавили його права на подачу відзиву у справі, а також заяви про зменшення штрафу та заяви про відстрочення виконання рішення до 30.09.2020. 

Зокрема, відповідач посилався на порушення п.4 Розділу X Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, згідно якого під час дії карантину процесуальні строки, в тому числі на подання відзиву продовжуються. Таким чином, на переконання скаржника, 02.04.2020 у суду виникли підстави встановити відповідачу новий строк для подання відзиву, оскільки карантин було введено з 12.03.2020, тобто до завершення строку на подання відзиву, встановленого ухвалою суду від 26.02.2020. 

Крім того, у доводах апеляційного оскарження скаржник не заперечує факт того, що ним    товар отримано, проте повністю  не оплачено. 

Водночас, скаржник вважає, що суд неповно з`ясував обставини, які є підставою для застосування приписів  ст. 233 ГК України  та   ст. 551 ЦК України, оскільки розмір нарахованої неустойки є завищеним та непропорційним достягнутої суми боргу за рішенням, тому суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу. 

Посилаючись на часткову оплату поставленого товару, а також ту обставину, що сума невиконаного зобов`язання стягнутого за рішенням суду  складає 362  202,93 грн, а сума штрафу становить 70  220,29 грн, тобто 1/5 від розміру основного зобов`язання, що свідчить про те, що штрафні санкції надмірно великі порівняно із сумою боргу та збитками кредитора, скаржник просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір штрафу з 70 220,29 грн до 7022,00 грн. 

Також, скаржник у доводах апеляційного оскарження не погоджується з висновками суду про відмову у задоволенні відповідного клопотання про відстрочення виконання рішення у справі. При цьому посилається на порушення судом полоджень ч.1 ст. 121 ГПК України. Зазначає, що судом залишено поза увагою подані відповідачем докази в підтвердження наявності обставин відстрочення виконання судового рішення. Посилаючись на наведені обставини, відповідач вважає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи та у прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить апеляційний суд відстрочити виконання рішення у справі №927/94/20 на строк до 30.09.2020. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної                    скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2020, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Сі Джи Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.06.2020 у справі №927/94/20 залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Сі Джи Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.06.2020 у справі №927/94/20. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 21.09.2020 о 14:40 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 16.09.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 16.09.2020. Встановлено учасникам справи строк до 16.09.2020 для надання своїх заперечень чи пояснень щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання судового рішення у справі №927/94/20 на строк до 30.09.2020. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою. 

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020, від 05.10.2020 розгляд справи, з врахуванням заяви відповідача, розгляд справи було відкладено. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив скаргу відхилити, та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 26.10.2020 представники учасників справи не з`явилися, про час та місце судового засідання сторони належним чином повідомлені у відповідності до ст.  120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема поштові повідомлення.

Що стосується відповідача, колегією суддів враховано, що відповідно до залучених до матеріалів справи поштових повідомлень, зареєстрованих під  № № 09.2-04.1/89206/20, № 09.2-04.1/89210/20 вбачається отримання ухвали суду від 05.10.2020 про відкладення розгляду справи на 26.10.2020 завчасно - 20.10.2020. Про належне повідомлення відповідача свідчать також і витяги з реєстру відстежень АТ «Укрпошта» за трекінгами відправлень 0411632503520, 0411632392737, згідно яких вбачається отримання процесуальних документів суду завчасно до судового засідання. 

Позивачем також ухвали суду отримано, що підтверджується залученим до матерів справи поштовим повідомленням, зареєстрованим під № 09.2-04.1/86345/20, також витягом з реєстру відстежень АТ «Укрпошта» за трекінгом відправлення 0411632503539, згідно яких вбачається отримання процесуальних документів суду завчасно до судового засідання. 

Крім того, представником позивача до попередніх судових засідань подавались клопотання про розгляд справи без його участі. 

Крім того, при вирішенні питання щодо можливості розгляду справи, колегією суддів враховано, що розгляд скарги неодноразово - 21.09.2020, 05.10.2020 відкладався саме за клопотанням відповідача. 

В той же час, до визначеної дати проведення судового засідання від учасників у справі не надійшло заяв чи клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, зокрема про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні - 26.10.2020. 
Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, ураховуючи те, що від учасників справи не надходило будь-яких заяв чи клопотань, зокрема щодо відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи. 
  Колегією суддів враховано, що  постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19"  (з подальшими змінами) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 по 31.12.2020 на всій території України встановлено карантин та запроваджено обмежувальні заходи.
В той же час, за приписами  статті 129 Конституції України,  статті 2 ГПК України  одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України   та ч. 1   ст. 74 ГПК України    визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та викладені у відзиві заперечення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

06.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ей Сі Джі Україна" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС.

Відповідно до п. 1.1. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, найменування та асортимент якого вказуються в специфікації - додатку до даного договору, яка становить його невід`ємну частину, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість згідно умов договору.

Усі додатки і додаткові угоди до даного договору становлять його невід`ємну частину і складають єдиний правочин (п.1.2. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019).

Згідно з п.2.1., 2.2. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, ціна на товар є договірною. Ціни та загальна вартість товару визначаються в гривні, а також додатково виражені в еквіваленті долара США/Євро до національної валюти України гривні, та зазначаються у додатку (ах) до договору. В ціну товару входить вартість тари, упаковки, маркування, транспортування відповідно до умов поставки, а також вартість консультування покупця щодо якісних характеристик товару та правил його використання.  

Ціна товару вказується в специфікаціях до даного договору в гривні та додатково визначається в еквіваленті долара США/Євро до гривні. Дана ціна товару є первинною, яка підлягає коригуванню на умовах, які зазначені у п.2.2.1.-2.2.3. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019.

Відповідно до п.8.1. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, цей договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та його скріплення печатками сторін і діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, який по своїй правовій природі є договором поставки.

Відповідно до п.3.1. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, поставка товару за даним договором може здійснюватися окремими частинами - партіями. Партією товару сторони визнають кількість та асортимент товару, зазначеного в окремій видатковій накладній. До моменту фактичного отримання товару (партії товару) покупець зобов`язаний надати продавцю довіреність на отримання відповідного товару (партії товару) згідно з формою, затвердженою сторонами в додатку до даного договору.

Поставка товару здійснюється в терміни, зазначені в договорі, за умови відсутності заборгованості покупця (п.3.3. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019).

Сторонами підписано додаток до договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019 - специфікацію №4 НК від 13.03.2019, якою сторони визначили, що поставці підлягає Адевей насіння кукурудзи (50 тис.нас.) у кількості 163 міш. Та ЛГ 30273 насіння кукурудзи (50 тис.нас.) у кількості 198 міш. на загальну суму 779702,86 грн.

Згідно з п. 3.4. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, у випадку виконання покупцем попередньої (повної або часткової) оплати згідно умов договору та при умові наявності товару на складі продавця, продавець вправі на власний розсуд здійснити поставку товару покупцю в будь-який час (протягом робочого дня) з дня наступного за днем отримання оплати від покупця в межах кінцевого строку поставки товару, встановленого сторонами в додатку (специфікації), а покупець не вправі відмовитись від приймання оплаченого та поставленого товару. Продавець попереджає покупця за 2 (два) робочих дні до запланованої продавцем дати поставки товару по факсу або по електронній пошті.

Поставка товару здійснюється на умовах та за адресою(-ами), узгодженими сторонами додатково у відповідності з положенням ІНКОТЕРМС в редакції 2010р. з урахуванням умов даного договору (п.3.7. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019).

Сторонами підписано додаткову угоду "Про умови поставки" до договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, згідно з якою адреса доставки товару покупцю (на умовах СРТ): 15521, Чернігівська область, Чернігівський район, с. Петрушин, вул. Чернігівська.

Відповідно до п.3.8., 3.9. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, товар вважається прийнятим покупцем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником покупця від представника продавця/перевізника у відповідності до видаткової накладної. Датою поставки (відвантаження) товару покупцю визнається дата складення продавцем видаткової накладної, зазначена в її тексті. Право власності на товар переходить до покупця в дату його поставки покупцю відповідно до п.3.8. договору.

Відповідно до п.2.4. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, оплата по даному договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця на підставі умов даного договору або на підставі рахунку-фактури. Рахунок-фактура дійсний протягом 3-х календарних днів з дня його виписки (включно). Датою оплати вважається дата зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок продавця. В платіжному документі покупець зобов`язаний зазначити в призначенні платежу номер та дату укладення договору та додатку, за яким здійснюється оплата товару, або номер рахунку-фактури (в разі його виставляння продавцем). Відсутність виписаного продавцем рахунку-фактури не  звільняє покупця від оплати за товар. В іншому випадку продавець зараховує суму оплати на власний розсуд - для погашення загальної заборгованості покупця по всім іншим зобов`язанням. Якщо у покупця існує прострочена дебіторська заборгованість, то платіж, незалежно від його призначення, зараховується в першу чергу на погашення існуючої дебіторської заборгованості.  

У відповідності до умов специфікації, яка є додатком  № 4 НК від 13.03.2019 до договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, сторони встановили графік оплати товару, а саме: покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 20% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку (ах) до договору або замовленні покупця, не пізніше 29.04.2019. Решта вартості товару (вартість товару зменшена на суму здійсненої передоплати) виплачується покупцем згідно наступного графіку: 1) до 15 жовтня 2019 року - 30 % вартості партії товару отриманого покупцем (що наростаючим підсумком складає 50 % вартості партії товару); 2) до 30 жовтня 2019 - 50 % вартості партії товару отриманого покупцем (що наростаючим підсумком складає 100 % вартості партії товару). Повний розрахунок за товар здійснюється покупцем не пізніше 30 жовтня 2019 р.

Як слідує із матеріалів справи, у період з 16.04.2019 по 23.04.2019 відповідач здійснив позивачу попередню оплату на загальну суму 77500,00 грн, а саме: 16.04.2019 - 20000,00 грн із призначенням платежу "часткова оплата за насіння кукурудзи згідно рахунку по договору №19 НХ 012 ПНШС № АІ000013180 від 15.04.2019, у т.ч. ПДВ 20% 3333,33 грн"; 22.04.2019 - 30000,00 грн із призначенням платежу "часткова оплата за насіння кукурудзи згідно рахунку по договору №19 НХ 012 ПНШС № АІ000013180 від 15.04.2019, у т.ч. ПДВ 20% 5000 грн"; 23.04.2019 - 27500,00 грн із призначенням платежу "часткова оплата за насіння кукурудзи згідно рахунку по договору №19 НХ 012 ПНШС № АІ000013180 від 15.04.2019, у т.ч. ПДВ 20% 4583,33 грн", що підтверджується виписками з особового рахунку ТОВ "Агроском Інтернешнл" за 16.04.2019, 22.04.2019 та 23.04.2019, копії яких додано до матеріалів справи (а.с.12-14).

Пунктом 3.10. договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, сторони погодили, що у випадку порушення покупцем встановленого сторонами графіку оплати товару, продавець вправі самостійно в односторонньому порядку, без попередження покупця, змінити асортимент, кількість та строки поставки обумовленого цим договором товару.

На виконання умов договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019 позивачем, враховуючи попередню оплату відповідачем 20% вартості партії товару лише на суму 77500,00 грн, було поставлено відповідачу товар -  ЛГ 30273 насіння кукурудзи (50 тис.нас.) у кількості 198 міш. та Адевей насіння кукурудзи (50 тис.нас.) у кількості 163 міш. на загальну суму               779702,93 грн, що підтверджується видатковою накладною № АІ000012544 від 25.04.2019 (а.с.10), підписаною уповноваженими особами сторін і скріпленою печатками та копія якої додана до матеріалів справи.

Відповідачем прийнято товар на підставі довіреності № 26 від 25.04.2019 (а.с.11) без зауважень. Претензій щодо невідповідної якості, кількості та вартості отриманого товару відповідачем надано не було.

Звертаючись із позовом у даній справі позивач вказав на наявність неоплаченої заборгованості у сумі 402 202,93, що слугувало підставою для звернення із позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом спору у даній справі, з урахуванням заяви позивача від 19.02.2020, є стягнення з відповідача 402 202,93 грн основного боргу; 40840,32 грн пені за період з 31.10.2019 по 19.02.2020; 70220,29 грн штрафу; 28895,24 грн відсотків річних за період з 31.10.2019 по 19.02.2020 за неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019 в частині оплати поставленого позивачем товару.

До обставин, які є предметом доказування у даній справі, відноситься встановлення факту наявності між сторонами договірних відносин, виконання позивачем умов договору щодо поставки товару та відповідно неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.
Враховуюч доводи апеляційного оскарження, причиною подання скарги відповідачем стало питання про наявність або відсутність підстав для зменшення господарським судом заявленого до стягнення суми штрафу і питання щодо правомірності відмови судом у клопотанні відповідача про відстрочення виконання рішення суду до 30.09.2020. 
В іншій частині судове рішення, прийняте по суті даної справи, не оскаржено учасниками справи. 

Надаючи оцінку  спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції зазначає про наступне. 

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки  продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не по пов`язаних з особистим, сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч.2  ст. 712 ЦК України  до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.
Відповідно до ч.1  ст. 662 ЦК України  продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень  статті 530  цього Кодексу  (ч. 1  ст.663 ЦК України).
Відповідно до ст. 525,  526 Цивільного кодексу України   одностороння   відмова від  зобов`язання  або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не  встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору та  вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до звичаїв ділового обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.
Як було встановлено, на виконання умов договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019 позивачем, враховуючи попередню оплату відповідачем 20% вартості партії товару лише на суму 77500,00 грн, було поставлено відповідачу товар -  ЛГ 30273 насіння кукурудзи (50 тис.нас.) у кількості 198 міш. та Адевей насіння кукурудзи (50 тис.нас.) у кількості 163 міш. на загальну суму 779702,93 грн, що підтверджується видатковою накладною № АІ000012544 від 25.04.2019 (а.с.10), підписаною уповноваженими особами сторін і скріпленою печатками та копія якої додана до матеріалів справи.

Відповідачем прийнято товар на підставі довіреності № 26 від 25.04.2019 (а.с.11) без зауважень. Претензій щодо невідповідної якості, кількості та вартості отриманого товару відповідачем надано не було.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем зобов`язань по договору. До того ж факт отримання товару на умовах договору відповідачем не оспорено.

Доказів наявності розбіжностей щодо кількісних та якісних показників товару, відповідачем суду також не надано. 

Враховуючи вищевикладені обставини, відсутність зі сторони відповідача заперечень щодо факту поставки позивачем відповідачу товару, а також керуючись принципами цивільного права - справедливість, добросовісність, розумність та однією із аксіом цивільного судочинства "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права" (Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae), суд доходить висновку, що позивачем доведено та підтверджено матеріалами справи факт поставки відповідачу, на виконання умов договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, товару - ЛГ 30273 насіння кукурудзи (50 тис.нас.) у кількості 198 міш. та Адевей насіння кукурудзи (50 тис.нас.) у кількості 163 міш. на загальну суму 779702,93 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1,2 та 4 ст. 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з графіком оплати товару, зазначеним у специфікації, яка є додатком № 4 НК від 13.03.2019 до договору купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019, покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 20% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку (ах) до договору або замовленні покупця, не пізніше 29.04.2019. Решта вартості товару (вартість товару зменшена на суму здійсненої передоплати) виплачується покупцем згідно наступного графіку: 1) до 15 жовтня 2019 року - 30 % вартості партії товару отриманого покупцем (що наростаючим підсумком складає 50 % вартості партії товару); 2) до 30 жовтня 2019 - 50 % вартості партії товару отриманого покупцем (що наростаючим підсумком складає 100 % вартості партії товару). Повний розрахунок за товар здійснюється покупцем не пізніше 30 жовтня 2019 року.

Таким чином, за поставлений позивачем товар згідно з умовами договору та специфікації, яка є додатком № 4 НК від 13.03.2019 до договору, враховуючи попередню оплату 77 500 грн, відповідач зобов`язаний був повністю розрахуватись до 30.10.2019.

У порушення умов договору, за поставлений позивачем товар відповідач своєчасно та в повному обсязі не розрахувався. Докази повної оплати в матеріалах справи відсутні, а відповідачем суду не надано, що свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті отриманого товару.

На виконання взятих на себе зобов`язань відповідач здійснив лише часткову оплату за отриманий товар з порушенням строків оплати, встановлених умовами договору від 06.02.2019 та специфікації, яка є додатком №4 НК від 13.03.2019 до договору, на загальну суму 300 000,00 грн, а саме: 21.11.2019 - 100000,00 грн; 28.11.2019 - 100000,00 грн; 06.12.2019 - 100000,00 грн. На підтвердження вищевказаних оплат позивачем надано до матеріалів справи виписки з особового рахунку ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" за 21.11.2019, 28.11.2019 та 06.12.2019 (а.с. 15-17).

Крім того, позивач у клопотанні від 19.02.2020 про виконання ухвали від 13.02.2020 по справі № 927/94/20, припинення провадження в частині і зміну позовних вимог зазначив, що після отримання позовної заяви відповідач сплатив частину основного боргу в сумі 40000,00 грн, а саме: 31.01.2020 - 30000,00 грн; 04.02.2020 - 10000,00 грн. На підтвердження даних оплат позивачем додано до матеріалів справи банківські виписки з особового рахунку ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" за 31.01.2020 та 04.02.2020 (а.с.58-59). 

Отже, відповідачем було проведено оплату за поставлений позивачем товар на загальну суму 417 500,00 грн (попередня оплата на загальну суму 77500,00 грн + 300000,00 грн за період з 21.11.2019 по 06.12.2019 + 40000,00 грн за період з 31.01.2020 по 04.02.2020).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений відповідачу товар згідно з договором купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019 становить 362 202,93 грн (поставлено товару на суму 779 702,93 грн - сплачено товару на суму 417500,00 грн).

З огляду на наведені обставини та представлені докази, вимоги позивча в частині стягнення з відповідача 362 202,93 грн заборгованості за поставлений позивачем товар за договором є правомірними та обґрунтовано задоволені судом першої інстанції. 

Крім того, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні клопотання позивача щодо припинення провадження у справі в частині стягнення боргу в сумі 40000,00 грн, з наступних підстав. 

З приводу цього клопотання місцевим господарським судом вірно зазначено, що нормами Господарського процесуального  кодексу України не передбачено такої процесуальної дії як припинення провадження у справі. 

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, з позовом до суду позивач звернувся 07.02.2020, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті про направлення позовних матеріалів до суду (а.с. 35), а оплата в сумі 40000,00 грн була здійснена  відповідачем 31.01.2020 - 30000,00 грн; 04.02.2020 - 10000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками з особового рахунку ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" за 31.01.2020 та 04.02.2020, тобто до дати звернення позивача з позовом.

За таких обставин, вбачається, що спір між сторонами в частині стягнення з відповідача 40000,00 грн основного боргу за договором купівлі-продажу №19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019 було врегульовано до подання позивачем позову до суду і предмет спору в даній частині був відсутній на момент відкриття провадження у справі №927/94/20, а тому підстави для закриття провадження у справі в частині стягнення 40000,00 грн боргу відсутні.

Серед іншого, позивачем також нараховано та пред`явлено до стягнення пенію, штраф та відсотки річних.

Згідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості товару, поставленого по договору.

Зокрема, із аналізу здійснених відповідачем оплат за отриманий за договором купівлі-продажу товар вбачається, що оплата здійснювалась відповідачем з порушенням строку, визначеного у специфікації, яка є додатком № 4 НК від 13.03.2019 до договору, а саме: 
- за період з 31.10.2019 по 20.11.2019 прострочка оплати виникла на суму 702202,93 грн; 
- за період з 21.11.2019 по 27.11.2019 на суму 602202,93 грн; 
- за період з 28.11.2019 по 05.12.2019 на суму 502202,93 грн;
-  за період з 06.12.2019 по 30.01.2020 на суму 402202.93 грн; 
- за період з 31.01.2020 по 03.02.2020 на суму 372202,93 грн; 
- за період з 04.02.2020 по даний час на суму 362202,93 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, 40840,32 грн пені за період з 31.10.2019 по 19.02.2020 за прострочку оплати та 70220,29 грн штрафу в розмірі 10% від суми товару, оплату якої прострочено.

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 

Статтею 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. 

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6.1. договору купівлі-продажу, у випадку порушення покупцем термінів оплати, обумовлених у договорі, а також у випадку прострочення передачі векселя (майна, товарів, послуг, робіт), він (покупець) сплачує продавцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежів по оплаті товару, від своєчасно неоплаченої суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати до моменту повної оплати.

Крім того, в разі порушення покупцем строків попередньої оплати та/або оплати за товар відповідно до графіку, встановленого договором, продавець має право стягнути з покупця штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої вартості товару. Штраф сплачується за кожне порушення строків проведення оплати, встановлених договором (п. 6.2. договору купівлі-продажу).

У п. 6.5., 6.6. договору купівлі-продажу сторони дійшли згоди, що до вимог про стягнення штрафних санкцій за цим договором строк позовної давності складає 3 (три) роки. Сторони дійшли, взаємної згоди, що штрафні санкції за цим договором нараховуються протягом всього строку позовної давності, зазначеного в п. 6.5. даного договору.

Дослідивши розрахунки здійснені позивачем, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо порушення строків розрахунків за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  щодо наявності підстав для стягнення 40840,32 грн пені за період з 31.10.2019 по 19.02.2020 за прострочку оплати та 70220,29 грн штрафу в розмірі 10% від суми товару, оплату якої прострочено. 

Посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 20% річних в розмірі 28 895,24 грн за період з 31.10.2019 по 19.02.2020.

Що стосується вимог про стягнення 20% річних колегія суддів зазначає, що статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
          
У п. 6.1. договору купівлі-продажу сторони визначили, зокрема, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, обумовлених у договорі, покупець сплачує продавцю 20 (двадцять) процентів річних від простроченої суми.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річні не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. 

Перевіривши розрахунок 20% річних, колегія суддів дійшла висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги  про стягнення 20% річних за період з 28 895,24 грн за період з 31.10.2019 по 19.02.2020  правомірно задоволені судом першої інстанції.           

З  урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 362 202,93 грн основного боргу; 28 895,24 грн відсотків річних, 40 840,32 грн пені та 70 220,29 грн штрафу підлягають задоволенню. У частині стягнення 40 000,00 грн основного боргу слід відмовити.  Таким чином, висновки суду є вірними та обгрунтованими.

Крім того позивач, посилаючись на  ч. 10 ст. 238 ГПК України, просив суд у резолютивній частині рішення, ухваленого за результатами розгляду справи           № 927/94/20, вирішити питання про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, двадцяти відсотків річних на залишок основного боргу за договором купівлі-продажу № 19 НХ 012 ПНШС від 06.02.2019 починаючи з дня винесення рішення Господарського суду Чернігівської області по справі № 927/94/20 за позовом ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" до ТОВ "Ей Сі Джи Україна", до моменту повної оплати основного боргу, за наступною формулою: Сума боргу х 20 відсотків річних х Кількість днів прострочення / Кількість днів у відповідному році.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку основного боргу, вказаного у рішенні суду та у виконавчому документі, для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, за наступною формулою:
С х 3 х Д : 365 : 100, де:
С - сума заборгованості,
Д - кількість днів прострочення.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду  про задоволення вимоги позивача в цій частині та зазначення у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, двадцяти відсотків річних на залишок основного боргу за договором купівлі-продажу, починаючи з дня винесення рішення Господарського суду Чернігівської області по справі № 927/94/20 за позовом ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" до ТОВ "Ей Сі Джи Україна", до моменту повної оплати основного боргу, з урахуванням приписів законодавства України.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 20% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився. Розрахунок 20% річних проводити за формулою: сума боргу х 20 х на кількість днів прострочення: 366 (оскільки  в  2020 році 366 днів ) : 100 = належна до стягнення сума відсотків.

Серед іншого, колегія суддів не погоджується з аргументами відповідача про порушення судом норм процесуального права судом першої інстанції, які на його думку позбавили його права на подачу відзиву у справі, а також клопотання про відстрочення викоання рішення суду і зменшення розміру штрафу, виходячи з наступного. 

Так, скаржник вказує, на порушення п.4 Розділу X Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, згідно якого під час дії карантину процесуальні строки, в тому числі на подання відзиву продовжуються. Таким чином, на переконання скаржника, 02.04.2020 у суду виникли підстави встановити відповідачу новий строк для подання відзиву, оскільки карантин було введено з 12.03.2020, тобто до завершення строку на подання відзиву, встановленого ухвалою суду від 26.02.2020. 

Як свідчать матеріали справи, розгляд даної справи неодноразово відкладався судом, а саме ухвалами від 24.03.2020, від 14.04.2020,  28.04.2020, 02.06.2020 в тому числі, судом враховано клопотання відповідача про відкладення (від 02.06.2020). 

    Крім того,    до початку судового засідання 09.06.2020 відповідачем надіслано електронною поштою через канцелярію суду клопотання                          № 05/06/20-01 від 05.06.2020 про відкладення розгляду справи. У цьому клопотанні  відповідач просить надати відповідачу строк для подання відзиву у справі № 927/94/20 та винести відповідну ухвалу, яке мотивовано наявністю підстав для продовження відповідного строку з посиланням на п.4 Розділу X Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України. 

Суд першої інстанції, дійшов висновку відповідне клопотання відповідача залишити без розгляду, з наступних  підстав. 

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку -  норм ГПК України.

Таким чином, право на подання відзиву на позовну заяву не є абсолютним, подаючи відзив на позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ГПК України щодо його подання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною першою статті 46 ГПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ч.4 ст.161 ГПК України, подання заяв по суті, у тому числі відзиву на позовну заяву (відзиву), є правом учасників справи.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 ГПК України).

Відповідно до ч.8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно з ч.1 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ГПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Згідно з ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, право на подання відзиву на позовну заяву може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії. Обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали господарського суду про відкриття провадження у справі.

Як встановлено судом, ухвалою суду від 26.02.2020 про відкриття провадження у справі відповідачу було встановлено строк для надання відзиву на позов протягом 15 днів з дати отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі та відповідач був попереджений, що в разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвала суду від 26.02.2020 про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 03.03.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення від 26.02.2020 №1400047171646 (а.с 77), відповідно строк подачі відзиву на позовну заяву сплив 18.03.2020.

Відповідач, у відповідності до ст.165 ГПК України, своїм процесуальним правом не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав.

У відповідності до ч. 2 ст. 119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк  може бути  продовжений судом  за заявою учасника  справи, поданою до закінчення цього строку , чи з ініціативи суду.

Враховуючи вищенаведені норми процесуального права, суд першої інстанції встановив, що строк подачі відзиву на позовну заяву сплив 18.03.2020, а відповідач із клопотанням про продовження строку надання відзиву на позовну заяву звернувся лише 09.06.2020, тобто після закінчення встановленого судом строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, посилання відповідача на п.4 Розділу X Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким процесуальний строк подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину, обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки, як встановлено судом, ухвала суду від 26.02.2020 про відкриття провадження у справі, в якій відповідачу було встановлено строк для надання відзиву на позов протягом 15 днів з дати отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі, була отримана відповідачем 03.03.2020, відповідно строк подачі відзиву на позовну заяву сплив 18.03.2020, тобто до 02.04.2020, дати набрання чинності Законом України щодо внесення змін до розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального  кодексу України.

Крім того судом зазначено, що відповідач своєчасно повідомлявся про час та дати судових засідань 24.03.2020, 14.04.2020, 28.04.2020, 14.05.2020, 02.06.2020, 09.06.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 1400047171646 від 26.02.2020; №1400047610348 від 25.03.2020; № 1400047928054 від 15.04.2020; № 1400047930067 від 29.04.2020; № 1400048104772 від 15.05.2020; розпискою представника відповідача від 02.06.2020, а також подавав клопотання про відкладення розгляду справи № 23/03/20-1 від 23.03.2020; № 14/04/20-1 від 14.04.2020; № 24/04/20-1 від 24.04.2020; № 02/06/20-2 від 02.06.2020, але жодного разу клопотань про продовження  строку надання відзиву на позовну заяву від нього не надходило. 

Відповідно до ст. 207 ГПК України, учасники справи мають право до початку розгляду справи по суті подати заяви клопотання, які не були заявлені  з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. 

У судовому засіданні 02.06.2020, в якому був присутній представник відповідача, суд розпочав розгляд справи по суті. 

В той же час, відповідач, своїм правом у суді першої інстанції щодо подання заяв та клопотань, в порядку ст. 207 ГПК України, також не скористався.
Відтак, твердження відповідача з приводу того, що суд позбавив відповідача на подачу відзиву на позов, клопотань про відстрочення виконання рішення суду і зменшення розміру штрафу, не заслуговують на увагу та спростовуться вищевикладеним. 
Порушень процесуального закону у даному випадку колегія суддів не вбачає. 

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про наявність підстав для зменшення штрафу з 70 220,29 грн до 7022,00 грн та відповідного клопотання відповідача, що заявлене у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Посилаючись на застосування ч. 2  ст. 233 ГК України  та ч. 3  ст.551 Цивільного кодексу України, які надають суду право зменшити розмір штрафних санкцій, відповідач, вказав на те, що  на виконання умов договору відповідач здійснив часткову оплату товару, що підтверджується наявними у справі доказами, однак ці обставини судом не враховано. До того ж сума основного зобов`язання стягнутого відповідно до рішення суду  складає 362  202,93 грн, а сума штрафу - 70 220,29 грн становить 1/5 від розміру основного зобов`язання, що свідчить про те, що штрафні санкції надмірно великі порівняно із сумою боргу та збитками кредитора. Таким чином, на думку скаржника, судом не об`єктивно оцінено обставини справи, зокрема не враховано ступінь виконання зобов`язання, не з`ясовано та не взято до уваги причини неналежного виконання зобов`язання. 

Відтак, скаржник просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір штрафу з 70 220,29 грн до 7022,00 грн. 

Досліджуючи зазначені аргументи, перш за все колегія суддів вважає необхідним зазначити, що за матеріалами справи відсутні докази заявлення відповідачем до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру штрафу. Таким чином, аргументи скаржника про порушення судом положень ст. 233 ГК України   та   ст. 551 ЦК України, колегія суддів оцінює критично, визнає їх безпідставними. 

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про наявність підстав для зменшення штрафу судом апеляційної інстанції з 70 220,29 грн до 7022,00 грн, колегія суддів дійшла висновку зазначити наступне. 

Неустойка (штраф, пеня), виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Відповідно до    ст. 233 ГК України    у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3    ст. 551 ЦК України    розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Однак, чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 905/1742/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16).
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6    статті 3 Цивільного кодексу України).
Застосовуючи норму статті 551 Цивільного кодексу України, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013).

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Зі змісту наведених норм також вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.
Відповідно до ч. 1, ч. 3  ст. 74 ГПК України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
В той же час, відповідачем в порядку визначеному процесуальним законом, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді справи, не надано належних та допустимих доказів про наявність істотних та виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру неустойки.
При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей     546,    549 Цивільного кодексу України,    статті 230 Господарського кодексу України    має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Водночас, не є достатнім для зменшення розміру штрафу, посилання відповідача на часткову оплату відповідачем поставленого товару, а  також те, що заявлений розмір штрафу є надмірно великим порівняно із сумою боргу, яка стягнута за рішенням суду та збитками кредитора, оскільки, як вказувалось вище, зобов`язання мають бути виконані належним чином в повному обсязі. 

При цьому, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, суд додатково акцентує увагу скаржника, що зменшення суми пені є правом суду, яке він може реалізувати у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів. Таке право застосовується виключно у виняткових випадках, наявність яких відповідач у даному випадку не довів. 
Відповідач є господарюючим суб`єктом і    несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з  ст. 74 ГПК України,    ст. 233 ГК України    те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Таким чином, оцінюючи викладене в сукупності, беручи до уваги, що питання зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках, врахувавши встановлений розмір несвоєчасного виконання відповідачем свого зобов`язання та розмір штрафу, а також обставини, на які посилався відповідач, як на підставу зменшення штрафу, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафу з 70 220,29 грн до 7022,00 грн. 
Серед іншого, скаржник у доводах апеляційного оскарження наголошує, що судом неправомірно відмовлено у задоволенні відповідного клопотання про відстрочення виконання рішення у справі. При цьому посилається на порушення судом полоджень ч. 1 ст. 121 ГПК України. Зокрема, зазначає, що суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача  у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини. Крім того, зазначає, що судом залишено поза увагою подані відповідачем докази в підтвердження наявності обставин відстрочення виконання судового рішення. Посилаючись на наведені обставини, відповідач вважає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи та у прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить апеляційний суд відстрочити виконання рішення у справі №927/94/20 на строк до 30.09.2020. 
Щодо відповідної заяви відповідача про відстрочення виконання рішення у справі №927/94/20 на строк до 30.09.2020, а також тверджень відповідача щодо необґрунтованого висновку суду про відмову у її задоволенні, колегія суддів зазначає про наступне. 
Судом апеляційної інстанції встановлено відсутність у матеріалах справи заяви відповідача, поданої до суду першої інстанції, про відстрочення виконання рішення у справі №927/94/20 на строк до 30.09.2020. Таким чином, аргументи відповідача про необґрунтовану відмову судом у задоволенні відповідного клопотання відповідача колегія суддів визнає безпідставними. 
Щодо розгляду такої заяви судом апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку таку заяву залишити без розгляду, позаяк відповідно до частини першої   статті 239 ГПК України   суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. 
Таким чином, суд звертає увагу, що вказана норма процесуального законодавства надає право суду,  який ухвалив рішення,  зокрема, надати відстрочення або розстрочити виконання, про що зазначається в рішенні. Тобто, таке право надається суду, який ухвалює рішення, а, в даному випадку, судом апеляційної існтнції здійснюється перегляд прийнятого рішеня суду першої інстанції. 
Колегія суддів роз`ясняє скаржнику, що він не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з відповідною заявою в порядку визначеному господарським процесуальним законом, зокрема положеннями ст. 239, 331 ГПК України.
Поміж іншим, суд апеляційної інстанції вважає необхідним звернути увагу відповідача, що 15.12.2017 набув чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції   Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII. Тому питання відстрочення або виконання судового рішення регулються положеннями 331 ГПК України в редакції зазначених змін, а не ст. 121 ГПК України, як посилається скаржник. 
Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та в цілому зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом. 
          Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
          
Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка. 

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують   висновків суду першої інстанції.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Процесуальні права сторін  при розгляді справи судом першої інстанції не порушено. 
          
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Нормою  ст. 276 Господарського процесуального кодексу України     передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на  скаржника. 

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Чернігівськоїї області від 09.06.2020 у справі №927/94/20  залишити без змін.           
3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови суду складено та підписано - 29.10.2020.

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                О.В. Попікова

                                                                                О.О. Євсіков