ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/4165/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпро апеляційну скаргу                      ОСОБА_1 

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року (головуючий суддя – Прасов О.О.)  в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про                                                             визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – Відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови Позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інваліду 2 групи, в перерахунку та виплаті пенсії на підставі ч.3  ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок та виплату пенсії Позивачу, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пункту 9-1  постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 за №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підпункту 2-3  постанови Кабінету Міністрів України №851 від 15.11.2017 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  з урахуванням проведених виплат, починаючи з дати звернення - з 20.05.2020.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що він під час взяття участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС протягом періоду з 26.04.1986 по 14.10.1987 працював у підрозділі Укренергомонтаж та у БМК-І УБ ЧАЕС. Позивач є інвалідом. Відповідачем відмовлено Позивачу у виплаті пенсії обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.34-35).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що Позивачем документально не доведено, що він відноситься до відповідної категорії осіб і на нього повинні поширюватись приписи  ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  та п.9-1 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого 23.11.2011 постановою Кабінету Міністрів України №1210.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга, із посиланням на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, містить вимогу про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що положення ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині «дійсної строкової» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, а відтак Позивач має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 квітня 2019 року, а отже Позивач має право на пенсію по інвалідності, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначено, що Позивач приймав участь по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не під час проходження служби в рядах Радянської Армії та був відряджений не військовим комісаріатом, а ВАТ «Київенергобуд», на якому працював.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що Позивач протягом періоду з 26.04.1986 по 14.10.1987 працював у підрозділі Укренергомонтаж та у БМК-І УБ ЧАЕС та був зайнятий на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач є інвалідом.
Позивач перебуває на обліку у Відповідача та отримує пенсію відповідно до  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідачем листом від 09.06.2020 за №4820-4746/В-02/8-0800/20 відмовлено Позивачу у перерахунку та виплаті пенсії обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного року.
Конституційний Суд України у рішенні від 25.04.2019 у справі №3-14/2019(402/19, 1737/19) (№1-р(II)/2019) вирішив: « 1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України  (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої  статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII  зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю. 2. Словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої  статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII  зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 3. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено».
У ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України»  зазначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Конституційним Судом України в рішенні від 25.04.2019 у справі №3-14/2019(402/19, 1737/19) (№1-р(II)/2019) вказано про втрату чинності ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  у частині словосполучення «дійсної строкової» саме з 25.04.2019.
Тобто, саме з 25.04.2019 втратили чинність положення ч.3  ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
З урахуванням рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 у справі №3-14/2019(402/19, 1737/19) (№1-р(II)/2019) положення ч.3  ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  необхідно читати так: «Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього  Закону  або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року».
Норми  ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  та п.9-1 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого 23.11.2011 постановою Кабінету Міністрів України №1210, стосуються військовослужбовців та військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які, зокрема, брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Позивачем під час розгляд справи не доведено, що він відноситься до наведеної категорії осіб і на нього повинні поширюватись приписи  ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  та п.9-1 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого 23.11.2011 постановою Кабінету Міністрів України №1210.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 03 серпня 2020 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі №280/4165/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова