ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.	Справа № 520/14065/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.06.20 року по справі № 520/14065/19
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Головного управління Державної податкової служби у Харківській області                
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, в якому просила суд:
- скасувати податкову вимогу Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області № 2100-23 від 02 листопада 2015 року;
- скасувати рішення Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про опис майна у податкову заставу № 438/20-33-17-01-55 від 28 березня 2016 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкову вимогу Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській № 2100-23 від 02 листопада 2015 року контролюючим органом направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Поряд із тим, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 з 08.07.2015 і по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, оскільки контролюючий орган надіслав податкову вимогу за адресою, за якою позивач не проживає, то і податкове повідомлення-рішення направлено не за місцем реєстрації платника податку, а тому, зобов`язання не є узгодженим, що в свою чергу вказує на відсутність обов`язку щодо сплати нарахованої суми грошового зобов`язання. Крім того, транспортний податок нараховано щодо об`єкта оподаткування, який у позивача відсутній. У зв`язку із чим, просив позов задовольнити у повному обсязі. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 позовні вимоги задоволено.
Скасовано податкову вимогу Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області № 2100-23 від 02 листопада 2015 року.
Скасовано рішення Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про опис майна у податкову заставу № 438/20-33-17-01-55 від 28 березня 2016 року.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем ГУ ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржувана податкова вимога сформована Західною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській № 2100-23 від 02 листопада 2015 року на підставі боргу, що міститься в інтегрованій картці платника податків. Вимога направлена контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 , проте конверт повернувся до контролюючого органу із відміткою "за закінченням терміну зберігання" та відповідно до положень статті 42 Податкового кодексу України вважається належним чином врученою платнику податків. 
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що визначене ОСОБА_1 грошове зобов`язання з транспортного податку у сумі 2500,00 грн. є неузгодженим, оскільки податкове повідомлення - рішення позивач не отримував, що в свою чергу, свідчить про відсутність у нього податкового боргу та протиправність прийнятих контролюючим органом вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити.
Відповідно до положень ч. 4  ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що згідно даних ІТС "Податковий блок" у ОСОБА_1 обліковується податковий боргу з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. 
Так, у зв`язку із наявністю податкового боргу з транспортного податку, контролюючим органом сформовано податкову вимогу № 2100-23 від 02 листопада 2015 року, з якої вбачається, що сума податкового боргу за узгодженим грошовим зобов`язанням з транспортного податку станом на 01.11.2015 становить 25000,00 грн.
Матеріалами справи встановлено, що оскаржувану вимогу № 2100-23 від 02 листопада 2015 року Західною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області направлено рекомендованим відправленням ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , проте вимогу не вручено позивачу, оскільки на адресу контролюючого органу повернувся конверт із відмоткою "за закінченням терміну зберігання".
28 березня 2016 року Західною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 438/20-33-17-01-55.
Не погоджуючись із спірною вимогою та рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне. 
Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з статтею 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно.
Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно, серед встановленого, складається з транспортного податку.
Колегія суддів зазначає, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Податкового кодексу України, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).
За змістом пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Згідно пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що податкове повідомлення - рішення та податкова вимога вважається належним чином врученим платнику - фізичній особі у випадку, якщо відповідне поштове відправлення направлене листом із повідомленням про вручення на адресу місця проживання платника, однак не було отримане з незалежних від контролюючого органу причин.
Транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (підпункт 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України).
Транспортний податок є місцевим податком, що сплачується власниками легкових автомобілів і зараховується до місцевого бюджету. Згідно підпункту 267.7.1 пункту 267.7 статті 267 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем реєстрації об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Відповідно до підпункту 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об`єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.
Відповідно до пункту 57.2 статті 57 Податкового кодексу України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
Відповідно до відомостей інформаційних баз даних органів Державної фіскальної служби України, податкова адреса ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
В той же час, матеріалами справи встановлено, що згідно довідки Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради ОСОБА_1 з 08.07.2015 по теперішній час зареєстрована за адресою місця проживання: АДРЕСА_2 .
У свою чергу,  податкову вимогу направлено позивачу за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи.
Крім того, доказів того, що податкове повідомлення-рішення з транспортного податку, яким позивачу нараховано боргу у розмірі 25000,00 грн. направлялось ОСОБА_1 за адресою місця проживання: АДРЕСА_2 відповідачем до суду першої та апеляційної інстанцій не надано. 
Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні, а відповідач не надав доказів надіслання (вручення) ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення за належною адресою, що свідчить про їх неотримання позивачем, відтак  податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків, а визначені у ньому суми - неузгодженими, позаяк перебіг строку адміністративного оскарження для цілей застосування підпункту 56.17.1 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України не розпочався.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Не зважаючи на неузгодження грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням з транспортного податку, відповідачем винесено податкову вимогу № 2100-23 від 02 листопада 2015 року.
Відповідно до матеріалів справи встановлено, що поштове відправлення, яким позивачу направлено податкову вимогу № 2100-23 від 02 листопада 2015 року, повернулося до контролюючого органу із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання". Водночас, згідно відповідного поштового конверту, відправлення направлено на адресу АДРЕСА_1 , що не є адресою місця проживання позивача.
Відповідно до підпункту 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку, що  визначене ОСОБА_1 грошове зобов`язання з транспортного податку у сумі 25000,00 грн є неузгодженим, оскільки податкове повідомлення-рішення позивач не отримував, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у нього податкового боргу та протиправність прийнятих Західною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області вимоги № 2100-23 від 02 листопада 2015 року та рішення про опис майна у податкову заставу № 438/20-33-17-01-55 від 28 березня 2016 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року по справі № 520/14065/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Мельнікова    С.С. Рєзнікова   	
Повний текст постанови складено  09.10.2020 року