ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       28 грудня 2020 року                м. Чернівці        Справа № 725/3650/17

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Перепелюк І.Б., Половінкіної Н.Ю.,
секретар: Скрипка С.В.,
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при розгляді справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Войтуна О.Б., дата складання повного тексту рішення невідома, -
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідачів про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником 54/100 ідеальних часток в житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого складає 84,8 кв.м., житлова 35,1 кв.м. Також позивачу належить 54/100 частки земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 0,0752 га.
Власниками іншої частини будинковолодіння та земельної ділянки є відповідачі, кожному з яких належить по 23/100 ідеальних часток в спірному майні.
Вказувала, що кожний власник користується наступними приміщеннями будинку: позивач користується кімнатою 1-3 площею 16 кв.м., а відповідачі ОСОБА_2 разом із ОСОБА_4 кімнатою 1-2 площею 19,1 кв.м. Вхід в будинок один через коридор 1-5 площею 6,40 кв.м., одна кухня 1-7 площею 16,5 кв.м., одна суміжна ванна кімната з туалетом 1-6 площею 6,30 кв.м.
Крім житлового будинку на подвір`ї знаходяться також інші господарські споруди, а саме літня кухня (літ. Б), вбиральня (літ. В), гараж (літ. Г), сарай (літ. Д), сарай (літ. Е), гараж (літ. Ж).
Враховуючи наведене з посиланням на норми матеріального і процесуального права, із врахуванням останнього уточнення позовних вимог (т.1 а.с.242-243) Провадження №22-ц/822/1043/20                 
просила поділити житловий будинок із належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку згідно першого варіанту поділу за Висновком експерта №СЕ-6601-1-1071.19.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ житлового будинку в натурі між власниками - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. 
Вказує, що їй належить 54/100 частин спірного будинковолодіння, а частки відповідачів складають по 23/100 і є незначними, отже вирішити спір згідно запропонованого позивачем варіанту поділу є можливим, зважаючи на рекомендації, викладені в абз.5 п.6 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок».
Також зазначає, що суд не звернув увагу, що відповідачі в спірному будинку не проживають, в судове засідання для висловлення власної думки не з`являлися, а між позивачем та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.
Відмовляючи в задоволенні вимоги про поділ житлового будинку в натурі між власниками суд виходив з того, що надані експертом варіанти поділу судом не можуть бути взяті до уваги у зв`язку із тим, що вони надані із розрахунку ідеальних часток 54/100 і 46/100, тобто частки відповідачів об`єднані, що в даному випадку суперечить їх інтересам.
Враховуючи те, що поділити житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в натурі на три відокремлених частини з технічної точки зору є неможливим, а також відсутність згоди ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на об`єднання їх часток в одну та отримання компенсації, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині житлового будинку та відповідно земельної ділянки, так як ця вимога є похідною та має бути вирішеною із врахуванням виділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 
рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 17.02.2016 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 31/100 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 як на частку у спільному майні подружжя та на 23/100 частини цього будинку в порядку спадкування, а всього 54/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування по 23/100 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (а.с.11-13).
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08.07.2016 року №725/1403/16-ц визнано за ОСОБА_1 право власності на 54/100 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності на 23/100 частини за кожним земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.14-15).
У цій справі було призначено комплексну судову будівельно-технічну експертизу.
Згідно висновку експерта №СЕ-6601-1-1071.19, складеного 20.02.2020 року, було надано відповідь на питання 1-3, а у зв`язку із не оплатою питання 4-6 експертом не розглядались.
У відповідності до зазначеного Висновку експертом було запропоновано три варіанти поділу спірного житлового будинку та земельної ділянки з урахуванням частки позивача 54/100 та сумісних часток відповідачів 46/100, а також зазначено, що поділ на три частки 54/100, 23/100 та 23/100 є неможливим.
Із письмових пояснень представника відповідача ОСОБА_5 вбачається, що визначені варіанти поділу ОСОБА_2 не влаштовують.
Поняття спільної часткової власності визначено у ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Частинами 1-3 ст.358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Відтак, визначальним для виділу частки будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є саме розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи виділ частки, повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Вимоги до облаштування ізольованих квартир визначені у Державних будівельних нормах України «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» ДБН В.2.2-15-2005, затверджених наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18 травня 2005 року № 80. Відповідно до пункту 2.22 цих будівельних норм у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення, кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення.
Крім того, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).
Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2019 року по справі № 683/151/16ц, від 18 березня 2020 року у справі № 569/10421/17.
Оскільки у справі, яка розглядається, здійснити поділ спірного будинковолодіння є неможливим без об`єднання часток співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , згоди на що не отримано, судом першої інстанції вірно не були взяті до уваги надані експертом варіанти поділу у зв`язку із тим, що вони здійснені із розрахунку ідеальних часток 54/100 і 46/100, тобто частки відповідачів об`єднані, що в даному випадку суперечить їх інтересам.
Таким чином, доводи апеляційної скарги законність висновків суду першої інстанції по суті вимог не спростовують, а рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
В силу п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий – підпис /І.Н. Лисак/
Судді – підписи /І.Б. Перепелюк, Н.Ю. Половінкіна/