УХВАЛА

23 грудня 2020 року 
Київ
справа № 9901/720/18
адміністративне провадження № П/9901/720/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Білак М.В.,  Губської  О.А.,  Загороднюка А.Г.,  Уханенка С.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, Комісія, відповідач), у якому просила:
1) визнати протиправними дії відповідача, вчинені під час проведення кваліфікаційного оцінювання судді Одеського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 , а саме: 
- щодо неналежного оформлення суддівського досьє ОСОБА_1 № 04125;
- щодо зазначення під час проведення співбесіди на наявність інформації про імовірну недоброчесність ОСОБА_1 , отриманої з мережі Інтернет; 
2) визнати протиправним і скасувати рішення Комісії від 3 липня 2018 року 
№ 1016/ко-18 (по тексту - спірне рішення);
3) зобов`язати ВККС України повторно провести етап кваліфікаційного оцінювання судді Одеського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 , а саме «Дослідження досьє та проведення співбесіди» відповідно до вимог законодавства України;
4) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати. 
Позивач не погоджується зі спірним рішенням Комісії та вважає його незаконним, невмотивованим та ухваленим з порушенням законодавства України та актів ВККС України, принципів верховенства права, правової визначеності, незалежності судової влади. З-поміж іншого позивач вказує про те, що спірне рішення порушує його право на працю та захист від незаконного звільнення, а відтак останній має право на його оскарження у силу норм Конституції України, Загальної декларації прав людини, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, практики Європейського суду з прав людини та висновків Конституційного Суду України. Позивач указує на невмотивованість спірного рішення, яка є самостійною підставою для його скасування та, на думку позивача, полягає у тому, що у ньому лише перераховані засоби встановлення відповідності судді займаній посаді. У рішенні не вказано, за яким конкретно критерієм позивач не відповідає займаній посаді. Крім того, зазначення у резолютивній частині спірного рішення рекомендації щодо звільнення позивача з посади суперечить чинному законодавству. Також позивач посилається на порушення процедури проведення кваліфікаційного оцінювання. 
У відзиві на позовну заяву ВККС України, з-поміж іншого, зазначила, що за результатами кваліфікаційного оцінювання за сумою балів суддя Одеського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 набрала 620,3 бала, що становить менше 67   відсотків від суми максимально можливих балів за результатами оцінювання усіх критеріїв. Указані показники були досліджені Комісією окремо та у сукупності, а також оцінені членами Комісії за внутрішнім переконанням відповідно до мети кваліфікаційного оцінювання. Опираючись на встановлені обставини, спірним рішенням ВККС України позивача визнано такою, що не відповідає займаній посаді, та згідно з пунктом 37 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 внесено подання до Вищої ради правосуддя з рекомендацією про її звільнення з посади. Також відповідач зазначив, що рішення Комісії про визнання ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання такою, що не відповідає займаній посаді, за своєю правовою природою має рекомендаційний та проміжний характер, а прийняття відповідного остаточного рішення належить до повноважень Вищої ради правосуддя.
Ухвалою від 13 серпня 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Гриціва М.   І. відкрив провадження в адміністративній справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів.
У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.   І. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 13), на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 23   травня 2019 року № 449/0/78-19, справу № 9901/720/18 передано на повторний автоматизований розподіл між суддями.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 24 травня 2019 року зазначену справу передано на розгляд судді Соколову В.   М. 
Ухвалою судді Верховного Суду Соколова В.   М. від 28 травня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено її до розгляду спочатку за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів.
У судове засідання 14 грудня 2020 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Позивач подав заяву про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження.
Відповідач про причини неявки свого представника у судове засідання не повідомив.
З огляду на неявку сторін у судове засідання та ураховуючи приписи статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.
При вирішенні даної адміністративної справи, Верховний Суд виходить з наступного.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією   та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6)   розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед   законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).
В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2   червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон 
№ 1402-VIII) установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС України у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС України.
Згідно зі статтею 83 Закону №1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС України з метою визначення здатності судді <…> здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: <…> рішення ВККС України про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС України.
На виконання вимог Закону №1402-VІІІ Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року №143/зп-16 затвердила Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (у редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18; далі - Положення № 143/зп-16), а рішенням від 04 листопада 2016 року №144/зп-16 - Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
Відповідно до пунктом 34 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 (у редакції рішення Комісії від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18), рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається зі вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом № 1402-VІІІ підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.
Пунктами 10 та 11 розділу V Положення № 143/зп-16 встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді. Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
Частинами другою, четвертою статті 84 Закону № 1402-VІІІ передбачено, що за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС України ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді (кандидата на посаду судді), який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.
Відповідно до частин першої та другої статті 85 Закону № 1402-VІІІ кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС України. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС України. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. ВККС України зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.
Як обумовлено частинами першою, другою статті 88 Закону № 1402-VІІІ, Комісія ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККСУ щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
За правилами частини третьої статті 88 Закону №1402-VIII, рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Так, предметом оскарження у даній справі є рішення ВККС України від 3 липня 2018 року №   1016/ко-18, яким Комісія вирішила:
визначити, що суддя Одеського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 620,3 бала;
визнати суддю Одеського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді;
рекомендувати Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Одеського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 . 
У частині сьомій та восьмій статті 101 Закону №1402-VIII закріплено, що рішення Комісії можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом. Рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом з рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
З конструкція цієї норми слідує, що рішення Комісії щодо надання рекомендації може бути оскаржене після того, як його буде актуалізовано через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення. При цьому, встановлення законом такої умови не обмежує і не позбавляє права кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС України до адміністративного суду, а лише визначає із настанням якої події рішення Комісії у частині надання рекомендації можуть оскаржуватися в судовому порядку.
Статтею 1 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) визначено, що Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Частиною першою статті 3 Закону № 1798-VIII визначено, що Вища рада правосуддя ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Отже, вирішення питання про звільнення судді з посади належить до компетенції саме Вищої ради правосуддя після розгляду на її засіданні подання Комісії про звільнення судді. 
За результатами такого розгляду Вища рада правосуддя приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та може бути оскаржене в судовому порядку.
Тобто вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції Вищої ради правосуддя після розгляду на її засіданні подання ВККС України про звільнення судді. За результатами такого розгляду Вища рада правосуддя приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.
Водночас за нормами статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання суддя, (кандидат на посаду судді) має право оскаржити до адміністративного суду.
При цьому рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді Вища рада правосуддя може і не погодитися з висновком ВККС.
Отже, зважаючи на наведене правове регулювання, а також статус та повноваження Вищої ради правосуддя та ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, Суд уважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС України в частині рекомендації Вищій раді правосуддя щодо звільнення судді з посади можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у Вищій раді правосуддя. У протилежному випадку дублюються функції щодо його перегляду Верховним Судом та Вищою радою правосуддя, що є неприпустимим.
Ураховуючи концепцію належного урядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці Європейського суду з прав людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
З урахуванням послідовності (стадійності) прийняття остаточного рішення про звільнення судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання і, як наслідок, не відповідає займаній посаді, судовий контроль має здійснюватися щодо остаточного рішення, яке уповноважена приймати ВРП.
Зважаючи на наведені положення законодавства, зокрема частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, яка передбачає умову, за якої можна оскаржити рішення ВККС України, яке містить рекомендацію щодо вчинення певних дій чи прийняття рішень, колегія суддів, беручи до уваги встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини, дійшла висновку, що провадження у цій справі в частині оскарження абзацу 3 резолютивної частини рішення ВККС України від 3 липня 2018 року №   1016/ко-18 щодо внесення до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Одеського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 слід закрити.
Положеннями частини третьої статті 3 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією.
На підставі викладеного можна констатувати, що спірне рішення ВККС України у частині висновку щодо внесення до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Одеського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи в цій частині й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі , оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частиною першою статті 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
Водночас у цій справі такої потреби немає, адже мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб`єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір.
Керуючись статтями 238, 241-243, 248, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Провадження в адміністративній справі № 9901/720/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України закрити у частині оскарження абзацу 3 резолютивної частини рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 3 липня 2018 року № 1016/ко-18 щодо надання рекомендації Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Одеського апеляційного адміністративного суду. 
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст ухвали виготовлено 23 грудня 2020 року.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов
М.В. Білак 
 О.А. Губська 
 А.Г. Загороднюк 
 С.А. Уханенко ,
Судді Верховного Суду