КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/14067/2020             
                                      
                                       П О С Т А Н О В А
 
                            І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                                   Справа №759/8617/20

18 листопада2020 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Ратнікової В.М.
суддів                        - Борисової О.В.    
                                   - Левенця Б.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва  від 15 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
 
27 травня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва  з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначало що, ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 16.11.2012 року.
Вказувало на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Посилалося на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного  між сторонами договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом, яка станом на 28.04.2020 року становить 20911,30 грн. та складається із:  заборгованості за простроченим тілом кредиту  в сумі 13217,29 грн.; заборгованості по відсотках нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 3543,14 грн.; пені в сумі 2678,90 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 971,97 грн.
Враховуючи наведене, просило суд стягнути з  ОСОБА_1 на користь  банку заборгованість в сумі 20911,30 грн. та судовий збір.
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва  від 15 вересня 2020 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 08 жовтня 2020 року представник  позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна надіслала апеляційну скаргу в якій просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва  від 15 вересня 2020 рокута ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції  ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. 
Зазначила,  що відповідач користувався кредитними коштами, погашав заборгованість, отже приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у  АТ КБ " ПриватБанк". Жодних заперечень щодо розміру боргу від відповідача не надійшло. 
Відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції допустив порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки. 
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 16.11.2012 року  ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ  КБ «ПриватБанк», відповідач має заборгованість за договором б/н від 16.11.2012 року, яка станом на  28.04.2020 року становить 20911,30 грн. та складається із:  заборгованості за простроченим тілом кредиту  в сумі 13217,29 грн.; заборгованості по відсотках, нарахованими на прострочений кредит,  згідно ст.625 ЦК України в сумі 3543,14 грн.; пені в сумі 2678,90 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 971,97 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції послався на те, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послугу у Приватбанку, яку підписав відповідач, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Розрахунок заборгованості є необґрунтованим.
З такими висновками  суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, виходячи з наступного. 
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
 Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні. 
Обґрунтовуючи свої  позовні вимоги,  позивач  посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 16.11.2012 року.
На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано до суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви ОСОБА_1   про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, довідку про кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, копію паспорта відповідача.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 16.11.2012 року підписана позичальником, містить анкетні дані ОСОБА_1 , його контактну інформацію. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1   погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір банківського обслуговування. 
Отже, з моменту підписання анкети-заяви між банком та відповідачем укладено кредитний договір. Крім того, про укладення кредитного договору між сторонами також свідчить факт користування позичальником кредитними коштами. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони  повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення  кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 30 травня 2012 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення  заборгованості по кредиту, просив  крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню і штрафи.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості за пенею та штрафами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач  посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, дію договору (та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 16.11.2012 року, та що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, і щодо сплати пені та штрафів,  саме у зазначеному в  доданих банком до позовної заяви документах розмірах і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування,  про що  зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про відповідальність позичальника за несвоєчасне погашення заборгованості у вигляді пені та штрафів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що  надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов,  які вважав узгодженими банк.
Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, вказані висновки є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанції.
Наданий позивачем  розрахунок заборгованості  за пенею та штрафами, без надання доказів про те, які саме умови договору щодо нарахування пені та штрафів  були узгоджені сторонами, не є підтвердженням наявності у відповідача  заборгованості по пені та штрафам у розмірі, визначеному позивачем.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач погодився з тим, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання послуг у ПриватБанку  складає між ним і банком договір, а тому суд  першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у стягненні з відповідача пені та штрафів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як  позивачем не надано суду Умов та Правил  надання послуг в Приватбанку, які б були підписані  відповідачем  при підписанні Анкети-заяви.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи та надані на їх підтвердження   докази, колегія  суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку  про  відмову у задоволенні позовних вимог  АТ КБ " ПриватБанк" в частині стягнення з відповідача  ОСОБА_1 пені в сумі 2678,90 грн. та штрафів в загальному розмірі 1471,97 грн.
Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову суду першої інстанції у стягненні з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами  у розмірі, визначеному законом на підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, оскільки такі вимоги  позивачем в суді першої інстанції не заявлялись. Згідно наданого позивачем  до суду  першої  інстанції розрахунку,  заборгованість  відповідача за нарахованими відсотками та  за простроченими відсотками дорівнює 0 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає  справи не інакше як за зверненням  особи, поданим відповідно до цього  Кодексу, в межах  заявлених  нею вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції суперечить  вимогам ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст.169 Кодексу європейського договірного права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме на  АТ КБ " ПриваБанк", як  позивача у справі,  лежить обов`язок викласти умови договору приєднання таким чином, щоб вони були зрозумілими для споживача та надати споживачеві повний розрахунок сукупної вартості кредиту, а суду належні докази  на підтвердження своїх позовних вимог.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що відмова  суду у стягненні з відповідача  на користь  позивача коштів за порушення виконання зобов`язань не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, колегія суддів відхиляє, так як  вони  не стосуються  предмету доказування у вказаній справі.
Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення  з відповідача на користь позивача  заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції не врахував  правовий висновок  Великої Палати Верховного Суду , викладений у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, згідно якого  кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання  боржника виконати  обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підписавши анкету-заяву  про приєднання до Умов  і Правил  надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач  приєднався до  публічного договору з  АТ КБ " ПриватБанк", що свідчить про укладення між сторонами  договору про надання  банківських послуг  у ПриватБанку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами. Відзиву на позовну заяву не подавав, як і не подавав відзиву на апеляційну скаргу. Власного розрахунку заборгованості не надав та не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості за простроченим тілом кредиту по кредитній картці  НОМЕР_1 , яка була видана за договором  б/н від  16.11.2012 року, строком дії до  31 березня 2016 року.
 При цьому, саме на суд покладено обов`язок по визначенню розміру заборгованості, який підлягає стягненню за рішенням суду.
Визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегією суддів враховується наступне.
В анкеті-заяві позичальником вказано бажаний кредитний ліміт - 0 грн. Відповідно до  наданого позивачем розрахунку, заборгованість  відповідача за простроченим тілом кредиту за період з 16.11.2012 року по 28.04.2020 року становить 13217,29 грн. 
На підтвердження  своїх позовних вимог  АТ КБ "ПриватБанк" було надано суду першої інстанції довідку з якої вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н отримав: картку НОМЕР_1 , відкриту 16.11.2012 року, терміном дії до 03.2016 року; картку 51687555369034208, відкриту 12.03.2014 року, терміном дії до 10.2017 року; картку НОМЕР_2 , відкриту 09.07.2014 року, терміном дії до 04.2018 року; картку НОМЕР_3 , відкриту 20.01.2015 року, терміном дії до 06.2019 року; картку НОМЕР_4 , відкриту 29.07.2016 року, терміном дії до 12.2018 року; картку НОМЕР_5 , відкриту 17.12.2018 року, терміном дії до 12.2022 року.
Відповідно до змісту постанови «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», затвердженої Національним банком України від 30 квітня 2010 року №223, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2010 року №474/17769 , чинної на час укладення кредитного договору, видачі кредитної картки № НОМЕР_1 та на час видачі наступної кредитної картки № НОМЕР_6 , залежно  від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми.
Кредитна схема передбачає здійснення  користувачем  платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. 
Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається  під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором.
Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом  строку дії кредитного договору і зобов`язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, встановлених кредитним договором.
Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним. 
Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.
Обставин перевипуску кредитної картки № НОМЕР_1 із видачею наступних кредитних карток, зокрема, картки № НОМЕР_6 не встановлено.
Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитні картки №№51687555369034208, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ,  були видані  відповідачу  в межах дії одного й того ж договору кредиту б/н саме від 16 листопада 2012 року, у зв`язку з чим, у колегії суддів відсутні правові підстави ототожнювати ці кредитні картки з кредитним договором №б/н від 16 листопада 2012 року.
Відтак, у межах строку кредитування до 31 березня 2016 року (строк дії картки № НОМЕР_1 ) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит. 
Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №759/6799/15-ц та від 03 червня 2020 року у справі №569/13606/17-ц.
З наданого банком розрахунку заборгованості  за договором  б/н від 16 листопада 2012 року вбачається, що заборгованість  відповідача за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту збільшувалася і після закінчення строку дії вказаного кредитного договору - після 31 березня 2016 року, що суперечить вимогам чинного законодавства.
За таких обставин,  колегія суддів вважає, що для обрахування заборгованості відповідача  по тілу кредиту, тобто, заборгованості по поверненню фактично отриманої суми кредитних коштів, слід враховувати період  строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 , а саме : з 16 листопада 2012 року по 31 березня 2016 року.
З виписки про рух коштів по картці № НОМЕР_1 вбачається, що вказаною кредитною карткою відповідач користувався з 23 грудня 2012 року по 07 березня 2014 року.
За вказаний період відповідач фактично користувався кредитними коштами в сумі 14757,65 грн. 
Також за вказаний період відповідачем фактично сплачено на погашення заборгованості 3350,00 грн. 
Таким чином, відповідачем не повернуто позивачу  кредитні кошти  за договором   б/н від 16 листопада 2012 року в сумі 10944,89 грн. (14757,65 грн. - 3350 грн.) й саме вказана заборгованість по тілу кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Також АТ КБ «ПриватБанк» в позові просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за період з 01.11.2019 року по 28.04.2020 року в сумі 3543,14 грн., обґрунтовуючи вказану вимогу тим, що із 01.04.2019 року впроваджені зміни до  Умов та Правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Відмовляючи в задоволенні вказаної вимоги в повному  обсязі, суд першої інстанції не врахував, що згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі  розмір і порядок нарахування відсотків за ст. 625 ЦК України, посилався на зміни, внесені 01.04.2019 року до п.2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг, за якими у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України відсотки встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ознайомився зі змінами до п.2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг від 01.04.2019 року щодо нарахування відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» та що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.
З урахуванням викладеного, колегія суддів  приходить до висновку про відсутність підстав для висновку про  те, що укладеним між сторонами  договором було встановлено інший розмір процентів за ч.2 ст.625 ЦК України, а  тому позивач має право на стягнення з відповідача  трьох процентів річних від простроченої суми,  як визначено в ч.2 ст. 625 ЦК України.
З розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки по ст. 625 ЦК України нараховувалися позивачем за період з 01.11.2019 року по 28.04.2020 року,  тобто за 180 днів прострочки. 
Розрахунок  3% річних колегією суддів здійснено за формулою: % = сума боргу(визначена вище сума тіла кредиту станом на час закінчення строку дії кредитного договору)*процентну ставку/100%/365*кількість днів.
Таким чином 3% річних,  відповідно до заявлених позовних вимог за період  з 01.11.2019 року по 28.04.2020 року, за 180 днів становлять суму 161,92 грн. (10944,89 грн. *3/100%/365*180), й саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової  Олени Леонідівни підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва  від 15 вересня 2020 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовної вимоги  про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту та відсотків, обрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вказаних вимог, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 10944,89 грн. та відсотків, обрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 161,92 грн. та про відмову в задоволенні решти вказаних вимог. В частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті,  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В ході розгляду даної справи Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 2102,00 грн. Позовні вимоги  за результатом  апеляційного перегляду задоволені частково на загальну суму 11106,81 грн. (10944,89 грн. борг по тілу кредиту + 161,92 грн. відсотки, обраховані на підставі ст.625 ЦК України),  що становить  53,1 % від суми заявлених вимог. 
З урахуванням  розміру задоволених вимог  відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1116,16 грн. 
Також Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3153,00  грн. за подання апеляційної скарги, яка задоволена частково на 53,1 %. З урахуванням  розміру задоволених вимог  відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 1674,24 грн. 
Отже, з урахуванням вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»  підлягають стягненню  судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 2790,40 грн.
Керуючись ст.ст.549, 551,625,634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.13, 76, 77, 78, 81, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової  Олени Леонідівни задовольнити частково.
Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва  від 15 вересня 2020 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1   на користь  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту та відсотків, обрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України скасувати  та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків, обрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1   (ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту в сумі 10944,89 грн. та відсотки, обраховані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 161,92 грн.
В задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків, обрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України - відмовити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1   (ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2790,40 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім  випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

               Головуючий:                                              Судді: