П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1636/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька Л.О. 
          Суддя-доповідач:  Залімський І. Г. 
12 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. 
секретар судового засідання:  Яремчук Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  17 серпня 2020 року (ухвалене у м. Вінниці 17.08.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, третя особа - Вінницька міська рада про  визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору, на стороні відповідача Вінницька міська рада, у якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.02.2019 №13516-5006-0228-3, №13516-5006-0228-2, №13516-5006-0228, якими визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017, 2018, 2019 роки відповідно.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2020 у задоволенні позову  відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2020 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що спірні повідомлення-рішення від 28.02.2019 №13516-5006-0228-3, №13516-5006-0228-2, №13516-5006-0228 прийняті у зв`язку із надходженням до Головного управління ДПС у Вінницькій області від Вінницької міської ради податкової інформації про користування ОСОБА_1 2017, 2018, 2019 роках на підставі договору оренди від 18.04.2014 земельною ділянкою, кадастровий №0510137000:03:002:0102, площею 0,0602 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . 
Разом з цим, вказаний договір від 18.04.2014 вважається розірваним з 28.06.2016, адже позивач розірвав вказаний договір оренди в односторонньому порядку, керуючись положенням абзацу 12 пункту 30 договору оренди з дотриманням усіх необхідних умов дострокового розірвання, а саме: завчасно повідомив орендодавця про намір розірвати договір в односторонньому порядку та здійснив оплату орендної плати за один рік, тобто з липня 2015 року по червень 2016 року. 
Крім того, 06.08.2015 позивач повідомив про розірвання вказаного договору Вінницьку ОДПІ ГУ ДФС України у Вінницькій області, яка була територіальним органом відповідача.
Отже, у 2017, 2018, 2019 роках позивач не був орендарем вказаної земельної ділянки з огляду на розірвання в односторонньому порядку договору оренди від 18.04.2014, а тому визначення спірними повідомленнями-рішеннями від 28.02.2019 податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017, 2018, 2019 безумовно свідчить про протиправність оскаржуваних рішень.
Відповідач  подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що Вінницькою міською радою листом від 31.01.2020 №01-00-010-5447 надано податковому органу  перелік орендарів земельних ділянок з якими укладені договори оренди. У переліку зазначено, що договір оренди земельної ділянки від 18.04.2014 є діючим, ОСОБА_1 є орендарем зазначеної земельної ділянки. З урахуванням вказаної інформації відповідачем правомірно прийняті спірні рішення.
Від третьої особи також надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. У відзиві вказано, що умовами договору оренди земельної ділянки від 18.04.2014 не визначено порядку дострокового припинення договору в односторонньому порядку, переходу права власності не відбулось, земельна ділянка за актом приймання передачі орендодавцю не поверталася, про розірвання договору в односторонньому порядку орендар до суду не звертався, припинення договору не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На звернення позивача щодо розірвання договору оренди в односторонньому порядку за бажанням орендаря, Вінницькою міською радою було надано відповіді про те, що підстави для розірвання договору відсутні, оскільки орендарем не надано підтвердження факту невикористання земельної ділянки. Таким чином, визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є необґрунтованим, так як договір оренди земельної ділянки від 18.04.2014 є чинним на даний час, а позивачем не сплачено орендну плату з фізичних осіб за 2017 - 2019 роки.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.
Представники відповідача та третьої особи заперечили проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла  наступних висновків.
Встановлено, що 18.04.2014 між ОСОБА_1 та Вінницькою міською радою укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий №0510137000:03:002:0102, площею 0,0602 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , терміном на 10 років до 27.02.2024. 
Згідно п.10.1 договору що розмір орендної плати за рік становить 5% від грошової оцінки 1 183 508,02 грн, що складає 59175,40 грн.
Згідно п. 10.4 договору, у розмір орендної плати входить податок на землю.
Відповідно до п. 12 договору, розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання, передбачених договором; підвищення цін, тарифів; у разі зміни індексів інфляції обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України органом державної податкової інспекції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря; у разі невиконання орендодавцем обов`язку повідомити орендарю про права третіх осіб на орендовану земельну ділянку; збільшення розмірів ставки земельного податку, ставки орендної плати, а також нормативно-грошової оцінки земель; в інших випадках передбачених законодавчими актами України.
Відповідно до абзацу 12 пункту 30 договору, у разі дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря, орендар зобов`язується сплатити орендну плату за рік, якщо з моменту розірвання договору протягом зазначеного періоду не надійде пропозицій від іншої особи щодо укладення договору оренди земельної ділянки і орендодавцем не буде прийнято рішення про її задоволення.
Згідно п.33 зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Сторони погоджуються з тим, що дострокове розірвання цього договору має здійснюватись за умови письмового попередження зацікавленої в цьому сторони не пізніше ніж за 2 місяці.
Пункт 33.1 договору передбачає, що у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
Пунктом 35 Договору встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків (обтяжень, обмежень) передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно акту приймання передачі земельної ділянки від 18.04.2014, що є невід`ємною частиною договору, ОСОБА_1 прийняв у придатному для використання стані вищезазначену земельну ділянку.
28.04.2015 позивач направив на адресу Вінницької міської ради лист про розірвання договору оренди в односторонньому порядку.
На даний лист Вінницька міська рада направила позивачу відповідь від 28.05.2015 №Щ-01-31959/5-05-8, в якій зазначила, що оскільки факт невикористання земельної ділянки ОСОБА_1 не підтверджено, та у зв`язку з тим, що на земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, підстави для розірвання договору оренди відсутні. 
06.08.2015 представником позивача направлено Вінницькій міській раді лист з повідомленням про розірвання договору оренди з 28.06.2015.
Відповідь на вказаний лист Вінницька міська рада надала листом від 10.09.2015 у якому зазначила, що оскільки факт невикористання земельної ділянки ОСОБА_1 не підтверджено, та у зв`язку з тим, що на земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, підстави для розірвання договору оренди відсутні.
Листом від 31.01.2020 №01-90-010-5447 Вінницька міська рада надала податковому органу перелік орендарів земельних ділянок, з якими укладені договори оренди. У переліку зазначено, що договір оренди земельної ділянки від 18.04.2014 є діючим, ОСОБА_1 є орендарем зазначеної земельної ділянки.
На підставі вказаної у довідці інформації, ГУ ДПС у Вінницькій області винесені податкові повідомлення-рішення від 28.02.2019 №13516-5006-0228-3, №13516-5006-0228-2, №13516-5006-0228, якими ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання з орендної плати  з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 112267,93 грн, за 2018 рік у сумі 112267,93 грн, за 2019 рік у сумі 112267,93 грн.
Вважаючи протиправними зазначені податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при нарахуванні орендної плати з фізичних осіб за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що свідчить про законність нарахування позивачу орендної плати з фізичних осіб  за 2017-2019 роки. Матеріалами справи підтверджується, що станом на дату прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, договір оренди земельної ділянки від 18.04.2014 був чинним.
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до ст.206 ЗК України використання землі є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XII ПК України.
За приписами статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Згідно статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.  Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. 
Виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу, враховуючи при цьому положення частини першої статті 58 Конституції України, згідно якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постановах від 24 січня 2018 року (справа №817/206/15), від 07 березня 2018 року (справа №813/6875/14), від 19 червня 2018 року (справа №818/1998/14), від 19 червня 2018 року (справа №804/16045/15).
У відповідності до п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
За змістом статті 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Частинами 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.
У відповідності до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Апеляційний суд зазначає, що абзацом 12 пункту 30 договору оренди земельної ділянки від 18.04.2014 передбачено право дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря та визначено санкцію за таке розірвання - сплата орендної плати за рік. 
При цьому, згідно пункту 33 договору оренди земельної ділянки від 18.04.2014 умовою дострокового розірвання договору є письмове попередження зацікавленої в цьому сторони не пізніше ніж за 2 місяці.
Встановлено, що 28.04.2015 позивач направив на адресу Вінницької міської ради лист про розірвання договору оренди в односторонньому порядку.
Крім того, позивач здійснив оплату орендної плати за один рік, тобто з липня 2015 року по червень 2016 року, що не заперечується відповідачем та третьою особою.
Таким чином, з 28.06.2016 договір від 18.04.2014 вважається розірваним, адже позивач розірвав вказаний договір оренди в односторонньому порядку з дотриманням умов вказаного договору та відповідних норм законодавства.
Однак, дана обставина не врахована судом першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про чинність договору оренди земельної ділянки від 18.04.2014 станом на час прийняття спірних рішень.
З урахуванням викладеного, з 28.06.2016 припинилось право користування ОСОБА_1 на користування на умовах оренди земельною ділянкою, кадастровий №0510137000:03:002:0102, площею 0,0602 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Відтак, у 2017, 2018, 2019 роках позивач не був користувачем вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди від 18.04.2014, а отже, й платником орендної плати за таку ділянку, що свідчить про протиправність нарахування позивачу податкових зобов`язань за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017, 2018, 2019 роки на підставі податкових повідомлень-рішень від 28.02.2019 №13516-5006-0228-3, №13516-5006-0228-2, №13516-5006-0228.
З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування податкових повідомлень-рішень від 28.02.2019 №13516-5006-0228-3, №13516-5006-0228-2, №13516-5006-0228 та необґрунтованість висновків суду першої інстанції у цій частині.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, останньому підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір у сумі 8 420,1 грн.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року  скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 28.02.2019 №13516-5006-0228-3, №13516-5006-0228-2, №13516-5006-0228.
Стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 420,1 грн. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  19 листопада 2020 року.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Сушко О.О.