ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6718/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 листопада 2020 року                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                       Аліменка В.О.
суддів:                                                                              Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дій, скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної поліції України про визнання протиправними дій, скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року позовну заяву було повернуто позивачу через те, що він не усунув її недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позову без руху, а саме - не сплатив судовий збір.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, наполягаючи на тому, що він є учасником бойових дій та у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільняється від сплати судового збору, а також посилаючись на правові висновки Верховного Суду з даного питання.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.
Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на пільги зі сплати судового збору виключно у справах, пов`язаних з порушенням його прав саме як учасника бойових дій, а даний спір таким не є.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
У п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Отже, КАСУ регламентовано загальні вимоги щодо сплати судового збору за подання адміністративного позову, а Законом № 3674-VI - спеціальні правила його сплати та пільги для окремих категорій осіб.
При цьому, наведений п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI не містить визначення, при захисті яких саме прав учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору, тобто дана норма не є чіткою та передбачуваною у застосуванні.
Водночас, відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI пов`язана з недоліками законодавчої техніки, але такі недоліки в жодному разі не повинні впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, обмежувати чи позбавляти учасників бойових дій наданих їм прав при зверненні до суду, у зв`язку  з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав позову.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 р. по справі № 572/2088/17.
Разом з тим, колегія суддів враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 03.04.2008 р. по справі "Корецький та інші проти України", в якому Суд зазначив, що закон має бути сформульований з достатньою чіткістю. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної  влади  у права особи. 
У рішенні від 09.01.2013 р. по справі "Олександр Волков проти України" (OleksandrVolkov v. Ukraine), заява № 21722/11 ЄСПЛ було наголошено, що чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи "доброго врядування" і "належної адміністрації".
Відповідно до ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI гарантовано надання пільги зі сплати судового збору всім учасникам бойових дій при зверненні до суду, не залежно від предмета спору і того, на захист якого саме права подано позовну заяву. Звужене тлумачення даної норми, якого припустився суд першої інстанції, не відповідає принципу правової визначеності та призводить до порушення принципу верховенства права в цілому.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що предметом спору у цій справі є наказ Національнох поліції України щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення, тобто рішення суб`єкта владних повноважень, які стосуються безпосередньо його прав та інтересів.
Позивач має правовий статус учасника бойових дій, що це зазначалося ним безпосередньо в позовній заяві та було надано суду першої інстанції копію відповідного посвідчення серії НОМЕР_1 , тобто виконано вимоги ч. 3 ст. 161 КАС України.
Однак, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року його позов все ж таки було залишено без руху саме через несплату судового збору.
На виконання вказаної ухвали суду позивачем було подано заяву, в якій він детально виклав свою правову позицію щодо звільнення його від сплати судового збору, але оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції позов повернуто через не усунення позивачем недоліків, а саме - несплату судового збору.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач має право на регламентовану п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI пільгу щодо звільнення від сплати судового збору та повідомив про це суд першої інстанції у законодавчо визначений процесуальний спосіб, що вказує на відсутність у суду першої інстанції достатніх правових підстав для повернення його позову.
Також, колегія суддів, зазначає, що посилання суду першої існтанції на ухвалу Верховного сду від 30.07.2019 року у справі №701/226/19 є безпідставними, оскільки в даній ухвалі суд вказав, що спірні правовідносини в позивача виникли, ще до отримання нею статутсу учасника бойових дій та ніяк не пов`язані із порушенням права учасника бойових дій на соціальний захист.
Проте, на відміну від зазначеної вище ухвали Верховного Суду накладення на ОСОБА_1 дисциплінарног стягнення безпосередньо пов`язано з відмововю у наданні йому відпустки, як учаснику бойових дій, тобто порушенням його соціальних прав.
При цьому, у справі "Беллет проти Франції" ("Bellet v. France") Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має Існувати пропорційне співвідношення (рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо повернення позовної заяви.
Відповідно до ст. 320 КАС України у редакції, чинній на момент розгляду колегією суддів апеляційної скарги, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 311, 312, 320, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020  року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 Л.В. Бєлова

                                                                                          А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено 02 листопада 2020 року.