Ухвала
Іменем України
 
10 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 2027/10414/12
провадження № 61-15551ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Каламайка Дмитра Юрійовича на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 04 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року № 11337456000 в розмірі 35 173,84 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет  іпотеки згідно з договором іпотеки від 22 квітня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О. Д., за реєстровим   № 4603, а саме:  двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,8 кв. м, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Харківської міської ради 15 лютого 1999 року, реєстраційний номер 5-99-171390, з подальшою реалізацією предмета іпотеки на прилюдних торгах. Постановлено зняти з реєстрації місця проживання        ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,  місце проживання яких зареєстровано у спірній квартирі. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині вимог відмовлено.
 
У квітні 2020 року головний державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Габрієлова Н. Ю. (далі - Головний державний виконавець) звернулася до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 2027/10414/12, виданого 18 грудня 2014 року Московським районним судом міста Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року в розмірі 35 173,84 доларів США.
 
Заява Головного державного виконавця мотивована тим, що на виконанні в Московському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) знаходився виконавчий лист № 2027/10414/12. 27 лютого 2019 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». До відділу надійшла заява стягувача (ПАТ «УкрСиббанк») щодо неотримання вищезазначеного виконавчого листа. Тобто при поштовому пересиланні виконавчого листа його було втрачено. 
 
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 04 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, заяву Головного державного виконавця Габрієлової Н. Ю. задоволено. Видано дублікат виконавчого листа за рішенням Московського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2012 року в цивільній справі № 2027/10414/12, за яким стягнуто з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року № 11337456000 в розмірі 35 173,84 доларів США.
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката документа, який втрачений, вважається поданою в межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Оскільки рішення суду залишається невиконаним, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущено, оригінал виконавчого листа було втрачено не з вини заявника, а при направленні його засобами поштового зв`язку, то необхідно видати дублікат цього документа.
 
23 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Каламайко Д. Ю. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 04 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви Головного державного виконавця про видачу дубліката виконавчого документа.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не перевірили дотримання Головним державним виконавцем строку звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа. Суди не дали належної оцінки наявним у справі доказам. Факт втрати виконавчого листа не підтверджується достатніми та допустимими доказами, а в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів місцевим судом було безпідставно відмовлено. Суди попередніх інстанцій порушили принцип змагальності та не врахували доводів боржника. 
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Судами встановлено, що заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту           від 22 квітня 2008 року № 11337456000 в розмірі 35 173,84 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет  іпотеки згідно з договором іпотеки від 22 квітня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О. Д., за реєстровим   № 4603, а саме:  двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,8 кв. м, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Харківської міської ради 15 лютого 1999 року, реєстраційний номер 5-99-171390, з подальшою реалізацією предмета іпотеки на прилюдних торгах. Постановлено зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,  місце проживання яких зареєстровано у спірній квартирі. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині вимог відмовлено.
 
Вказане судове рішення набрало законної сили. Оригінал виконавчого листа на примусове виконання цього судового рішення було отримано стягувачем 21 лютого 2014 року.
 
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 1291 Конституції України).
 
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).
 
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
 
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. 
 
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
 
Обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі      № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) викладено такий правовий висновок: «Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку».
 
Звертаючись до суду із заявою, Головний державний виконавець вказала, що виконавчий лист № 2027/10414/12 було втрачено при поштовому пересиланні його до ПАТ «УкрСиббанк».
 
На підтвердження вказаних обставин Головний державний виконавець надала довідку за підписом начальника відділу, з якої вбачається, що при пересиланні з Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до ПАТ «УкрСиббанк» виконавчий лист № 2027/10414/12 було втрачено.
 
Встановивши, що виконавчий лист, виданий в цій справі, було втрачено при його поштовому пересиланні з відділу державної виконавчої служби до стягувача, а строк пред`явлення його для виконання не пропущено, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви Головного державного виконавця Габрієлової Н. Ю. про видачу дубліката виконавчого документа.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди  заявника з установленням судами обставин справи і оцінкою ними доказів, а саме - заявник вважає, що докази, надані Головним державним виконавцем на підтвердження обставин втрати виконавчого документа, є недопустимими, неналежними і недостатніми. Проте наведені доводи не заслуговують на увагу з огляду на таке.
 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
 
Відповідно до частини другої статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Той факт, що місцевий суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у зв`язку з його необґрунтованістю, не свідчить про порушення судом принципу змагальності сторін, оскільки серед обов`язків суду, передбачених частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, окрім сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, також визначено запобігання зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального і процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Каламайка Д. Ю. про зупинення дії ухвали Московського районного суду міста Харкова від 04 червня 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Каламайка Дмитра Юрійовича на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 04 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникам.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов