ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2020 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №523/12370/18
Апеляційне провадження № 22-ц/813/4562/20 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 04 липня 2019 року,  постановлене під головуванням  судді Малиновського О.М.,
 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та заперечення на позов
У вересні 2018 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що йому стало відомо про поширення ОСОБА_2 щодо нього недостовірної інформації шляхом подання заяви до АТ КБ «Приват Банк» та звернення до Національного Банку України, чим було порушено його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. У вказаних зверненнях була поширена недостовірна інформація, а саме було зазначено вислови російською мовою в скарзі до АТ КБ «Приват Банк» від 25 червня 2018року наступного змісту (мовою оригіналу):
«Неизвестные люди кинулись в драку к моему мужу ОСОБА_3 , что подтверждается неоднократными вызовами «102» и «103». Позже нам стало известно, что это был сотрудник службы безопасности «Приват Банк» ОСОБА_4 , который является нашим соседом со своими сотрудниками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Итогом нашей встречи с сотрудниками службы безопасности банка, стало обращение моего мужа в больницу с многочисленными ушибами и меня с трещиной руки. 04.06.2018 мне стало известно, что ОСОБА_4 совместно с ОСОБА_5 и ОСОБА_6 пользуясь своими служебными полномочиями, имея доступ к базе данных банка и конечно к моим личным данным (я клиент банка и меня фотографировали с паспорта) рассылает во все возможные государственные структуры запросы в отношении меня с ложной информацией. Тем самым используя информацию, которая является банковской тайной в личных целях. Уволить с занимаемой должности сотрудников службы безопасности «Приват Банк» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за разглашение банковской тайной в отношении ОСОБА_7 ».
Крім того, зазначив, що у зверненні до Національного Банку України від 27 липня 2018року містився такий вислів:
« ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розповсюджують інформацію, отриману з бази даних банку, стосовно персональних даних громадянки (паспортні дані, ідентифікаційний номер тощо). Вона повідомляє, що причиною таких дій є намагання відібрання в їхньої сім`ї квартиру, придбану 15.03.2018».
На думку позивача така інформація була доведена до невизначеного колу осіб, є проявом неповаги відповідача до його честі, гідності, що є наслідком приниження його честі, гідності та ділової репутації.
Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, та порушує право на недоторканість його ділової репутації вищевказаною інформацією.
Внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у витратах немайнового характеру внаслідок приниження його честі, гідності і ділової репутації. Моральну шкоду позивач оцінив в розмірі 500 000 грн., яку він просив стягнути з відповідача.
У запереченні на позов адвокат Саінчин С.О. в інтересах ОСОБА_2 просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що:
- заява ОСОБА_2 до Приватбанку містить факти, що підтверджуються дійсним зверненням до правоохоронних органів з заявою про скоєння позивачем по відношенню до відповідача кримінального проступку (навмисне заподіяння тілесних пошкоджень);
- позивач не має жодного відношення до ділової репутації, так як працює в банку на посаді, що не відповідає принципам ділової репутації;
- позивач не навів в своїй позовній заяві доказів, які свідчать про порушення особистих немайнових прав поширеною інформацією, не зазначив в чому полягає ця шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно (а.с.48-49).

Зміст  рішення суду першої інстанції 
Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 04 липня 2019 року у позові відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що  ОСОБА_2 надсилала звернення до АТ КБ «Приват Банк» та до Національного банку України з метою перевірки компетентними органами незаконної, на її думку, діяльності робітника банку ОСОБА_1 з приводу можливого розповсюдження її персональних даних. Надсилання нею листів та заяв є реалізацією особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації, тому пред`явлені позовні вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації не підлягають задоволенню. Вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, а тому також не підлягають задоволенню (а.с.98-100).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Неправильність рішення суду мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не врахував, що:
- інформація про ОСОБА_1 була поширена шляхом подання заяви у електронному вигляді до головного управління АТ КБ "ПриватБанк" та поширена шляхом подання звернення до Національного Банку України від 27 липня 2018 року;
- інформація, поширювана відповідачем має негативний характер, оскільки вона повідомляє третім особам про порушення ним вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики тощо, та такою, що, на його переконання, порушує немайнові права;
- інформація не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача;
- поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи — приниження його гідності. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь;
- поширенням недостовірної інформації йому завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію;
- висновок суду прямо протилежний тим обставинам які були встановлені судом під час розгляду справи, а саме тому, що ОСОБА_2 звинувачувала його у скоєні кримінального правопорушення передбаченого КК України, пов`язаного із розповсюдженням банківської таємниці третім особам в порушення встановленого законом порядку, але до правоохоронних органів вона не зверталася, а звернулася саме до місця де він працюю - АТ КБ "ПриватБанк" і Национального банку України, що в свою чергу порушує його ділову репутацію, честь та гідність;
- у своїх заявах ОСОБА_2 посилалася на те, що він скоїв відносно неї кримінальне правопорушення передбаченого КК України, пов`язаного із завданням тілесних ушкоджень, але вироку суду який набрав законної сили, який підтверджує нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень вона не надала. Викладене свідчить про те, що ОСОБА_2 навмисно зверталася із заявами які містять неправдиву інформацію саме до місця його роботи (а.с.103-107).
Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідач та її представник не скористались.
Позивач в судове засідання, призначене на 13 жовтня 2020 року, не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у його відсутність (а.с.140,142).

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача  ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи позивачу у позові, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надсилання ОСОБА_2 скарги та заяви до АТ КБ «Приват Банк» та до Національного банку України з метою перевірки компетентними органами незаконної діяльності робітника банку ОСОБА_1 є реалізацією особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду. 

Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що ОСОБА_2 25 червня 2018 року звернулась до голови АТ КБ «Приват Банк» зі скаргою на робітників служби безпеки банку в який зазначила наступне (мовою орігінвлу):
«15.03.2018 мы с мужем приобрели квартиру по адресу: АДРЕСА_1 . Даная квартира находится в аварийном состоянии. 04.04.2018 в 11.00 мы с сотрудниками ЖКС «Портофранковский» начали ремонтные работы по подключению водоснабжения в квартиру. На тот момент неизвестные люди кинулись в драку к моему мужу ОСОБА_3 , что подтверждается неоднократными вызовами «102» и «103». Позже нам стало известно, что это был сотрудник службы безопасности «Приват Банк» ОСОБА_4 , который является нашим соседом со своими сотрудниками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Итогом нашей встречи с сотрудниками службы безопасности банка, стало обращение моего мужа в больницу с многочисленными ушибами и меня с трещиной руки. После данного факта по моему обращению было внесено ведомости в ЕРДР по факту нанесения нам телесных повреждений. После многочисленных попыток нам все таки удалось благодаря КП «ЖКС Портофранковский», ОСОБА_9 , СМИ, частной охране провести водоснабжение к квартире. 04.06.2018 мною было написано заявление в КБ «Приват Банк» которое находится по адресу: АДРЕСА_2 ( ОСОБА_10 ), на незаконные действия сотрудников службы безопасности банка, ответа на жалобу я не получила. 04.06.2018 мне стало известно, что ОСОБА_4 совместно с ОСОБА_11 и ОСОБА_6 пользуясь своими служебными полномочиями, имея доступ к базе данных банка и конечно к моим личным данным (я клиент банка и меня фотографировали с паспорта) рассылает во все возможные государственные структуры запросы в отношении меня с ложной информацией. Тем самым используя информацию, которая является банковской тайной в личных целях.
Прошу провести служебное расследования по факту нахождения ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рабочем месте 04.04.2018 с 10,30 до 13,00, 04.06.2018 с 10,45 до 12,00. Уволить с занимаемой должности сотрудников службы безопасности «Приват Банк» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за разглашение банковской тайной в отношении ОСОБА_7 » (а.с.6-7).
Крім того, з Національного Банку України 27 липня 2018 року до АТ КБ «Приват Банк» було спрямоване звернення ОСОБА_2 для його розгляду, яке було отримано по телефону «гаряча лінія» НБУ 24 липня 2018 року, в якому ОСОБА_2 інформувала, що є клієнтом АТ КБ «Приват Банк» та зазначила, що : « ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розповсюджують інформацію, отриману з бази даних банку, стосовно персональних даних громадянки (паспортні дані, ідентифікаційний номер тощо). Вона повідомляє, що причиною таких дій є намагання відібрання в їхньої сім`ї квартиру, придбану 15.03.2018»(а.с.8-9).
З отриманої судом інформації з АТ КБ «Приват Банк» за зверненнями ОСОБА_2 були проведені службові перевірки, під час яких факти зловживань службовим становищем та фактів розголошення співробітниками служби безпеки банку інформації, яка становить банківську темницю, не були підтверджені (а.с.90).
Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 02 травня 2018 року у 13:30:25 (номер кримінального провадження 42018162030000076) зареєстрована заява  ОСОБА_2 за ч.1 ст.125 КК України. В заяві вона просить вжити заходи правового характеру до невстановлених осіб, які 04 квітня 2018 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 нанесли їй тілесні ушкодження (а.с.50).
Копії заяв та пояснень від 04 квітня 2018 року ОСОБА_2 до начальника Приморського ВП в м. Одеси ГУНП в Одеської області свідчать про факт побиття її та її чоловіка ОСОБА_8 позивачем ОСОБА_4 та його друзями (а.с.51-52).
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на поширення ОСОБА_2 щодо нього недостовірної інформації шляхом подання заяви до АТ КБ «Приват Банк» та звернення до Національного Банку України, чим було порушено його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.
Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. 
Згідно із ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. 
Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Тлумачення ст.40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. 
Аналогічне роз`яснення висловлено в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», в якому роз`яснено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. 
При цьому, суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. 
Зі змісту скарги ОСОБА_2 вбачається, що 25 червня 2018 року вона звернулась до голови АТ КБ «Приват Банк» зі скаргою на робітників служби безпеки банку, в тому числі позивача та 24 липня 2018 року звернулась на телефону «гарячу лінію» Національного банку України про неправомірні дії позивача, як до компетентного органу, який уповноважений провести таку перевірку щодо її інформації, тому подання  ОСОБА_2  скарги та  заяви до вказаних органів з метою перевірки компетентними органами незаконної, на її думку, діяльності позивача свідчить про реалізацію особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не є поширенням недостовірної інформації, в зв`язку з чим суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову.
Таким чином, суд першої інстанцій, вирішуючи спір по суті позовних вимог правильно звернув увагу на зазначені положення закону та роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого  2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що у своїх зверненнях відповідачка просила провести перевірку вказаних нею фактів, реалізувавши своє право на звернення до відповідного органу, а саме: голови АТ КБ «Приват Банк»  та Національного банку України згідно вимог ст.40 Конституції України.
Позивачем не доведено, що зазначена заява до голови АТ КБ «Приват Банк»  та  на телефону «гарячу лінію» Національного банку України мотивована цілеспрямованими діями на приниження його честі, гідності та ділової репутації.
З наведеного вбачається, що відповідачка реалізувала своє право на звернення до компетентних органів, в якому з суб`єктивної точки зору критично оцінила певні події та дії позивача та просила вжити відповідних заходів реагування та висловила свою оцінку поведінки позивача у формі, яка не є принизливою.
Доводи апелянта, що поширенням недостовірної інформації йому завдано шкоди його немайновим інтересам, порушено його гідність, честь та ділову репутацію до уваги не приймаються, оскільки відповідачка реалізувала своє право на звернення до компетентних органів, тому що Голова АТ КБ «Приват Банк» та Національний банк України є органами які безпосередньо вирішують факти зловживань службовим становищем та фактів розголошення співробітниками банку інформації, яка становить банківську темницю.
Крім того, подана відповідачем заява до правоохоронних органів з метою перевірки компетентними органами наявності, на її думку, в діях позивача  ОСОБА_4 складу злочину свідчить про реалізацію особою свого конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не є поширенням недостовірної інформації.
Враховуючи відсутність правових підстав для висновку щодо приниження честі та гідності позивача з боку відповідача за встановлених вище обставин, відсутні також і підстави для стягнення моральної шкоди в зв`язку з не встановленням обставин її заподіяння.
З огляду на викладене,  колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені. 
Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 04 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді: