ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22833/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року                                                                                   м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                    Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляної Г.В.
                                                  Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України" до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Київ про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Київ, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчука М.В. від 15 вересня 2020 року у виконавчому провадженні 62878133 про накладення на Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» штрафу в розмірі 5100,00 грн. за невиконання вимоги державного виконавця від 28 серпня 2020 року, стягнути на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) сплачений судовий збір за подання позовної заяви
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року у відкритті провадження в даній адміністративній справі - відмовлено у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить її скасувати, а справу направити до суду для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що звертаючись до суду з даним позовом, позивачем оскаржувалась виключно постанова державного виконавця про накладення штрафу. Оскільки Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо накладення штрафу, згідно з яким такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів і мають розглядатись за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця, то ухвала про відмову у відкритті у даній справі є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.
Судом першої інстанції встановлено, що виконавче провадження № 62878133 здійснюється по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва № 757/22382/19 від 03 серпня 2020 року згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року, яким частково задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до відповідачів: Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»; Міністерства аграрної політики та продовольства України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Скасовано наказ Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про припинення повноважень ОСОБА_1 від 22 березня 2019 року №177-К, поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника голови правління Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з 22 березня 2019 року; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі; стягнуто з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за посадою заступника голови правління AT «Держави і продовольчо-зернова корпорація України», а саме з 14 липня 2015 року по 03 липня 2020 року у розмірі 2 323 360,52 гривень, без урахування податків і збрів та інших обов`язкових платежів; стягнуто з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 500,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем оспорюється рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Київ, прийняте ним у рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення місцевого загального суду, ухваленого за правилами Цивільного процесуального кодексу, дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Предметом перевірки у даній справі на відповідність вимогам Закону України «Про виконавче провадження» є рішення державного виконавця щодо накладення штрафу, прийняте у виконавчому провадженні, відкритому на виконання ухваленого в цивільній справі рішення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно п.4 ч.1 статті 20 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, якими, в свою чергу, є адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму; адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України.
В той же час, згідно ч.2 цієї ж статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч.1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Тобто, якщо законом було установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.
Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України «Про виконавче провадження». 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до ч.1 статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 74 Закону №1404-VIII встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. 
Разом з тим, згідно ч.2 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою - ч.2 статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18) та від 10 квітня 2019 року у справі № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 2-1409/11 (провадження №14-137цс19).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про оскарження позивачем постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчука М.В. від 15 вересня 2020 року у виконавчому провадженні 62878133 про накладення на Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» штрафу в розмірі 5100,00 грн. за невиконання вимоги державного виконавця від 28 серпня 2020 року, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства і не належать до компетенції загального суду.
Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала про відмову у відкритті провадженні у справі є передчасною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного адміністративного суду.
При цьому, суд звертає увагу, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини. 
Відповідно до вимог статті6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France», № 23805/94 п. 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав може унеможливити доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
За правилами ч.3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Таким чином, суд першої інстанції незаконно відмовив у відкритті провадження у адміністративній справі, помилково дійшов висновку, що розгляд та вирішення даної справи віднесено до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що позивач вірно звернувся до суду з даним позовом в порядку адміністративного судочинства.
Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.
Відповідно до статті 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2020 року.

  Суддя-доповідач:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна

                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев