справа № 369/507/20                                                       головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/13367/2020        суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

        ПОСТАНОВА      
        ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

 11 листопада 2020 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лівінського С.В.,  Нежури В.А.,	
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Петрівський квартал» про стягнення  пені за прострочення виконання зобов`язань
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Петрівський квартал» про стягнення  пені за прострочення виконання зобов`язань. Позовні вимоги мотивував тим, що 21 квітня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андре Ріхтінген» та ОСОБА_1 було укладено Договір №38690-А купівлі-продажу деривативу, на підставі якого ОСОБА_1 придбав дериватив, а саме, Форвардний контракт №38687-А від 21 квітня 2017 року, який являє собою двосторонню угоду, що засвідчує зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал» (далі - ТОВ «Петрівський квартал») продати квартиру АДРЕСА_1 .. 21 квітня 2017 року на виконання Форвардного контракту №38687-А, придбаного ОСОБА_1 за результатами відкритого аукціону, проведеного Товарною біржою «Перспектива Коммодіті» від 21 квітня 2017 року між ТОВ «Петрівський квартал», яке іменується в договорі як Продавець, та ОСОБА_1 , який іменується як Покупець, укладено Договір №82/С105В-1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Відповідно до положень п. 1.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру за цим Договором та у відповідності до п. 1 ст. 6 та ст. 656 ЦК України, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на Квартиру АДРЕСА_2 (надалі - Об`єкт будівництва) та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 2.2. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру визначено, що орієнтовний строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію - 30 грудня 2017 року. Пунктом 3.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру визначено, що ціна майнових прав на Квартиру на момент підписання Договору становить: 169 865  гривень, що еквівалентно 6 410 (шість тисяч чотириста десять) доларів 00 центів США. ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання та оплатив вартість майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 .  Разом з тим, будинок в експлуатацію зданий не був.
 
19 жовтня 2018 року та 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звертався до ТОВ «Петрівський квартал» із заявами про сплату йому пені відповідно до п. 6.2. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що підтверджується копіями відповідних заяв. Проте, ТОВ «Петрівський квартал» залишило його заяви без задоволення. Оскільки до вимог про стягнення пені ЦК України встановлено спеціальний строк позовної давності, ОСОБА_1 вважав, що із ТОВ «Петрівський квартал» підлягає стягненню на його користь пеня відповідно до п. 6.2. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру за рік, що передує зверненню до суду з даним позовом, тобто з 14 січня 2019 року по 14 січня 2020 року, що відповідно до розрахунку становить 62 000,73 грн.
 
Рішенням  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Петрівський квартал» про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання  залишено без задоволення.
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
 
При цьому, зазначає, що суд не надав належної оцінки  умовам договору, не з`ясував дійсного змісту правовідносин, які склалися між сторонами. Вказав, що договором  визначено граничний строк  виконання  відповідачем своїх зобов`язань, умови договору не допускають  іншого  варіанту тлумачення. Законодавством не  визначено такого поняття  як «орієнтовний строк». Апелянт вважає, що ТОВ «Петрівський квартал» є відповідальним  за закінчення  будівництва  та введення  будинку в експлуатацію.
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
 
23.10.2020 року до суду надійшов відзив ТОВ «Петрівський квартал», поданий представником - Герасименком В.М., згідно якого відповідач просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що встановлення орієнтовного строку вказує на невизначеність  такої істотної  умови, як  строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію. Вважає, що у діях відповідача відсутній  склад  цивільно-правового  порушення, що виключає застосування до відповідача стягнення у вигляді пені.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Оскільки, в даній справі ціна позову становить 62 000, 73 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Петрівський квартал» було укладено Договір №82/С105В-1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. 
Відповідно до умов Договору, ТОВ «Петрівський квартал» зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_2 (надалі - Об`єкт будівництва) та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених Договором.
Відповідно до п. 1.4. договору майнові права на Квартиру за цим Договором передаються від Продавця Покупцю шляхом підписання Акту прийому-передачі квартири (як сукупності майнових прав) (надалі -"Акт прийому-передачі"), який є невід`ємною частиною цього Договору. Акт прийому-передачі підписується Сторонами після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом Об`єкта будівництва, у строк, визначений Продавцем та за умови повного виконання Покупцем своїх зобов`язань за цим Договором. Факт повної оплати Покупцем Ціни майнових прав на Квартиру буде підтверджуватися наданням Довідки згідно з п. 5.2.4 цього Договору.
Квартира (як сукупність майнових прав) переходить від Продавця до Покупця після підписання Акту прийому-передачі.
За умовами Договору Позивач зобов`язаний сплатити вартість майнових прав на Квартиру, що згідно п. 3.1. Договору становить 169 865 гривень, що еквівалентно 6 410 доларів США.
Відповідно п.2.4 Договору орієнтовним строком прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію є 30 грудня 2017 року.
П. 3.4. договору передбачено що покупець має право здійснити оплату достроково.
У відповідності до п. 5.2.1. продавець зобов`язується своєчасно та у повному обсязі виконувати свої зобов`язання за цим Договором та виконувати інші функції і обов`язки згідно Форвардного контракту. 
Пункт 6.2 Договору передбачає, що у разі недотримання орієнтовного строку прийняття Об`єкту будівництва понад три місяці від орієнтовного строку введення Об`єкту будівництва в експлуатацію (п.2.4 Договору), Відповідач сплачує пеню Позивачеві у розмірі 0,1% від суми ціни майнових прав на Квартиру за кожен день прострочення. За перші три місяці періоду прострочення від орієнтовного строку прийняття Об`єкту будівництва в експлуатацію, пеня не нараховується та не сплачується.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію в Договорі № 82/С105В-1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 квітня 2017 року конкретно не визначений, так як в п. 2.4. Договору зазначена не конкретна, а орієнтовна календарна дата прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правих відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони відповідача відсутній.  Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).
 
При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
 
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Частина першої статті 638 ЦК України зазначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення частини першої статті 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. 
 
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
 
Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
 
За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
 
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. До моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
За правилами ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
 
Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
 
Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
 
Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
 
Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Суд першої інстанції вірно вказав, що встановлення орієнтовного строку вказує на невизначеність такої істотної умови як строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації.
Доводи апеляційної скарги про те, що строк та термін виконання зобов`язання визначений правочином, а саме встановлена орієнтовна дата - 31 серпня 2017 року, апеляційний суд спростовує, оскільки строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі конкретно не визначений, у пункті 2.4. договору зазначена не конкретна, а орієнтовна календарна дата прийняття об`єкта будівництва до експлуатації.
За таких обставин встановивши, що термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначено, а вказана орієнтовна дата, а також те, що прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони ТОВ «Петрівський квартал 2» відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.07.2020 року по справі №369/6303/13.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а частиною 6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).
 
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
 
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
 
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
 
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
 
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на рішення Апеляційного суду м.Києва ухвалені у інших справах, оскільки вони є не є обов`язковими до застосування, а викладені у них висновки суперечать висновками Верховного Суду у справі №369/6303/13.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції  щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про залишення позову без задоволення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.  
 
Доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах,  ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,- 
П О С Т А Н О В И В:
                                                   
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                                Р.В. Березовенко

 
Судді:                                                                                                            С.В. Лівінський

                                                              
                                                                                                             В.А. Нежура