Справа № 338/624/20 
Провадження № 22-ц/4808/1109/20 
Головуючий у 1 інстанції Рибка Л. Я. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:                        Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                        Турів О.М.
з участю апелянта ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене у складі судді Рибки Л.Я. 04 серпня 2020 року у селищі Богородчани,
в с т а н о в и в:
16 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 22 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Позов обґрунтувала тим, що вони з відповідачем 09 вересня 2004 року зареєстрували шлюб, у якому в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 . На даний час дитина проживає з нею. ОСОБА_2 більше 15 років працює в Чеській Республіці, декілька разів на рік приїжджає в Україну. З вересня 2019 року син, з ініціативи чоловіка, пішов навчатись до Академічного ліцею-інтернату в м. Івано-Франківську в 9 клас, спеціалізація «футбол». В ліцеї проживає, харчується, їздить на змагання. Навчання потребує значних коштів, зокрема, на спеціалізоване збалансоване посилене харчування, придбання спортивного одягу та аксесуарів, оплату проїзду і проживання під час змагань.
10 жовтня 2019 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір про сплату аліментів на утримання сина, однак такий діє лише до 30 червня 2020 року. Відповідач повідомив їй, що надалі сплачувати аліменти відмовляється, продовжувати договір не бажає.
На утримання сина щомісячно необхідні значні кошти. Впродовж літніх канікул дитині потрібно оздоровитись, посилено харчуватись, їздити від ліцею на різні змагання та ігри, займатись з репетиторами для подальшого вступу до вищого навчального закладу. Самостійно покрити такі витрати вона не має змоги, оскільки її заробітної плати в 6-7 тисяч гривень, яку отримує як секретар Солотвинської селищної ради, для цього не достатньо. До того ж, відповідач не надає їй коштів на сплату комунальних послуг за газопостачання та електроенергію.
Зазначала, що ОСОБА_2 є заможною людиною, більше 15 років працює в Чеській Республіці, де придбав нерухомість, зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, сплачує податки на медичне страхування, підрахунки його витрат дають змогу зробити висновок, що дохід відповідача в середньому щомісячно становить від 10 000 доларів США, до того ж він має у власності два транспортних засоби, тому, на її думку, може надавати матеріальну допомогу на утримання сина у вказаному нею розмірі.
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 191,11 гривень судового збору.
Рішення суд мотивував тим, що, враховуючи досліджені докази в їх сукупності, з огляду на законодавчо встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (на день ухвалення рішення), аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі по 5 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 липня 2020 року, що буде відповідати інтересам дитини та не порушуватиме права кожного із сторін.
Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначила, що твердження відповідача про те, що його заробітки становлять 22 000 гривень є неправдивими, оскільки, маючи такий дохід, він не придбав би квартиру вартістю з ремонтом понад 100 тисяч доларів США та декілька транспортних засобів. Їй достовірно відомо про заробітки відповідача. Якщо розділити суму, за яку придбано квартиру, сума заробітку відповідача у місяць складає 10 000 доларів США.
Твердження відповідача про те, що він хоче проживати в Україні, не має роботи, не може повернутися у Чехію не відповідають дійсності, а є його вигадками, щоб уникнути сплати аліментів в нормальній грошовій сумі.
Суд при визначенні розміру аліментів не прийняв до уваги, як беззаперечний доказ платоспроможності відповідача, нотаріально посвідчений договір, укладений з ініціативи відповідача про бажання сплачувати ним аліменти в розмірі 300 доларів США (за курсом НБУ становило приблизно 8 250 гривень), що він добровільно робив майже протягом року.
Невідомо чому суд скоротив розмір попередніх аліментів більше, ніж на одну третину, в той час, як зараз на утримання дитини необхідно більше грошей. Окрім того, вона пояснила, що після проведення місцевих виборів вона може втратити роботу секретаря селищної ради, як виборної посади. 
Вважає, що сума попередніх аліментів, добровільно визначена самим відповідачем згідно договору, не могла бути зменшена судом. 
З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати частково щодо розміру присудженої суми аліментів та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі у розмірі 22 000 гривень.
Представник відповідача ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив, вважає її необґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.
Відповідач та його представник подали суду письмові заяви, в яких просили розгляд справи провести за їх відсутності. Також просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.
Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач у справі ОСОБА_2 є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області 04 серпня 2006 року (а.с. 12).
За домовленістю батьків на даний час дитина проживає з матір`ю, що не оспорюється відповідачем.
08 жовтня 2019 року між сторонами у справі було укладено договір про сплату аліментів, яким встановлено обов`язок батька ( ОСОБА_2 ) сплачувати на утримання дитини ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) аліменти в розмірі 300 доларів США у гривнях, що буде еквівалентно вказаній сумі за курсом НБУ на день щомісячної сплати (тобто на цей час приблизно 8 500 гривень). Відповідно до п. 10 договору, він вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення і діє до 31 червня 2020 року за умови навчання дитини в Івано-Франківському ліцеї-інтернаті для обдарованих дітей сільської місцевості (а.с. 22).
Питання щодо утримання неповнолітнього сина після закінчення дії зазначеного договору сторони у справі в добровільному порядку не вирішили.
З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_2 є суб`єктом підприємницької діяльності, на 15 листопада 2019 року мав нерухомість в м. Плзень (Чеська Республіка), також йому належить два транспортні засоби (а.с. 13-17, 18-19, 20-21).
Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір доходу відповідача становить 10 000 доларів США в місяць, позивачкою суду не надано, відповідач отримання доходів в таких розмірах заперечував.
Відповідно до довідки №3, виданої 03 серпня 2020 року Івано-Франківським фаховим коледжем фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України, ОСОБА_6 зарахований згідно наказу від 28 липня 2020 року на навчання та здобуття освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра спеціальності 017 Фізична культура і спорт (а.с. 55).
Неповнолітньому ОСОБА_3 на праві власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 77,3 кв.м, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 51). Стороною позивачки не заперечувалось те, що вказане нерухоме майно придбано для сина його батьком ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено у наступних розмірах: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Враховуючи вищезазначені норми закону, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , суд, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, вірно врахував такі обставини, як: факт проживання дитини з матір`ю, вік дитини, матеріальне становище позивачки (у власності якої є дві квартири), вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дитини, те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, те, що він є особою працездатного віку, відсутність у нього інших утриманців.
Водночас, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи позивачки, якими вона обґрунтовувала розмір аліментів на суму 22 000 гривень щомісячно, а саме: платою за майбутнє навчання, витратами на спеціальне харчування дитини, необхідністю проведення ремонтних робіт в квартирі сина та іншими витратами, оскільки окремі з них можна віднести до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, тощо), підлягають вирішенню відповідно до норм ст. 185 СК України.
Доводи апелянта про те, що суд при визначенні розміру аліментів не прийняв до уваги, як беззаперечний доказ платоспроможності відповідача, нотаріально посвідчений договір, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний договір є тільки одним із доказів у справі, проте відповідач стверджував, що його доходи зменшились, тому він не може сплачувати аліменти у розмірі, передбаченому договором, просив стягувати з нього аліменти у розмірі 1 500 гривень на місяць. Не можна вважати, що суд першої інстанції не врахував укладеного між сторонами договору у частині розміру аліментів, адже стягнув аліменти у розмірі 5 000 гривень, що близько на третину менше від встановленого договором, і більше як втричі більше суми, проти стягнення якої не заперечив відповідач.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на сьогодні – 2 318 гривень) і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, а суд стягнув аліменти у розмірі двох прожиткових мінімумів.
Доводи позивача про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 22 000 гривень на місяць не доведені позивачкою, а її посилання на те, що розмір доходу відповідача у місяць становить близько 10 000 доларів США, є тільки припущенням. Придбання відповідачем нерухомості та транспортних засобів не підтверджує місячного заробітку відповідача у зазначеному позивачем розмірі.
Крім того, із матеріалів справи видно, що син сторін у справі є власником квартири, відповідач стверджував, що це він її придбав, і цього факту позивач не заперечила.
Доводи апелянта про те, що після проведення місцевих виборів вона може втратити роботу секретаря селищної ради, як виборної посади, колегія суддів відхиляє, оскільки на цей час позивач працює та отримує дохід. У випадку ж втрати нею роботи, якщо це призведе до зміни матеріального стану, вона вправі звернутися із позовом про збільшення розміру аліментів.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що сума попередніх аліментів, визначена добровільно самим відповідачем згідно договору, не могла бути зменшена судом. Так, відповідач згідно договору погодився сплачувати аліменти у розмірі 300 доларів США (на сьогодні це приблизно 8 500 гривень) протягом строку дії договору, тобто до 31 червня 2020 року, вказаний договір на сьогодні не діє, сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, що є підставою для визначення розміру аліментів судом з урахуванням усіх обставин справи, що і зробив суд першої інстанції.
Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2020 року без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
І.О. Максюта
Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року