УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/1997/20
Провадження № 22-ц/4820/1890/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 грудня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,
секретар судового засідання - Чебан О.М.,
з участю представника позивача,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2020 року, суддя Шевцова Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про стягнення страхового відшкодування, 

встановив:

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» про стягнення 25038 грн. моральної шкоди, пені в сумі 707,36 грн., три відсотки річних в розмірі 102,90 грн., інфляційні нарахування в розмірі 200,30 грн., а також судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги адвоката в сумі 15000 грн. 
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 28.10.2019 року водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом, рухаючись по вулиці Д. Галицького від вулиці Князів Коріатовичів, задньою частиною причепа допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який переходив проїжджу частину дороги, внаслідок чого той отримав травми і згодом помер у лікарні. 
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 на дату настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «СК «Перша». 
12.01.2019 року матір`ю померлого ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на адресу страхової компанії було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в сумі 50076 грн. моральної шкоди та 150228 грн. відшкодування витрат на утримання. 24.02.2020 року ПрАТ СК «Перша» виплатила їй 25038 грн. на відшкодування моральної шкоди, в решті виплати відмовила, посилаючись на наявність вини у вчиненні ДТП як у водія транспортного засобу, так і у пішохода. 
Вважаючи такі дії страхової компанії неправомірними ОСОБА_1 просила суд задовольнити її позов та стягнути невиплачену суму моральної шкоди з урахуванням санкційних нарахувань на підставі ст. 625 ЦК України. 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2020 року позов було задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 20000 грн. моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 717,36 грн., 200,30 грн. інфляційних нарахувань, 102,90 грн. у вигляді трьох відсотків річних а також 5000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. Стягнуто з ПрАТ «СК «Перша» в дохід держави 840,80 грн. 
В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Перша» просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт послався на відсутність у рішенні суду мотивів, з яких виходив суд, частково задовольняючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн., в той же час задовольнивши позов повністю в частині стягнення санкційних нарахувань за ст. 625 ЦК України. На думку апелянта, судом також не правильно встановлено фактичні обставин справи та не враховано норми матеріального права щодо урахування вини потерпілого в ДТП при вирішенні питання щодо розміру страхового відшкодування.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову про стягнення моральної шкоди та розподілу судових витрат між сторонами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки не враховано, що шкода яка була заподіяна внаслідок ДТП 28.10.2019 року повинна бути відшкодована страховою компанією в повному об`ємі. На думку апелянта суд не обґрунтував своїх висновків в частині необхідності зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, при цьому навів норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , адвокат Ільків М.М., підтримав подану ним апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги страхової компанії заперечив. 
Представник ПрАТ «Страхова компанія «Перша» в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просив розгляд справи провести без його участі, підтримав правову позицію, викладену у поданій ним апеляційній скарзі. 
Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши докази в справі, враховуючи зміст позовних вимог та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ПрАТ «Страхова компанія «Перша» та апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кам`янці-Подільському, наступила смерть пішохода, сина позивача ОСОБА_3 . 
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ЗІЛ», в результаті зіткнення з яким наступила смерть ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Перша». Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням ліміту складає 50076 грн. моральної шкоди.
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 24.12.2019 року слідчого СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області за результатами розгляду кримінального провадження №12019240070001169 від 28.10.2019 року, провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу злочину. Як вбачається зі змісту даної постанови, 28.01.2019 року, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ЗІЛ», номерний знак НОМЕР_1 та причепом, в м. Кам`янці- Подільському задньою частиною причепа допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який переходив проїзну частину автодороги поза пішохідним переходом. Внаслідок взаємодії з автомобільними причепом пішохід отримав тілесні ушкодження та від отриманих ран помер у лікарні. 
24.02.2020 року за заявою позивача ОСОБА_1 , яка є матір`ю загинувшого внаслідок ДТП ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «Перша» було виплачено 25038 грн. компенсації моральної шкоди із заявлених потерпілою 50076 грн. При цьому страхова компанія, посилаючись на приписи п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що, оскільки протиправні дії загинувшого в ДТП ОСОБА_3 сприяли настанню важких наслідків, і саме пішохід винний у смертельній ДТП, тому сума відшкодування була розподілена порівну між ОСОБА_3 та водієм автомобіля ОСОБА_2 і до відшкодування матері ОСОБА_3 підлягає 25038 грн. (50076 грн./2). 
Задовольняючи частково позов суд, посилаючись на положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 5 ст. 1187 ЦК України, прийшов до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок коштів страхової компанії моральної шкоди в сумі 20000 грн., в той час як нараховані санкції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суд вважав за необхідне стягнути в повному об`ємі.
Висновки суду не в повній мірі є обґрунтованими з огляду на наступне. 
Згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За положеннями ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, правила статей 1187, 1188 ЦК України діють тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкта, завдяки яким діяльність з ними визнається джерелом підвищеної небезпеки. 
У відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. 
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону №1961-IV (статей 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди.
Відповідно до п. 3 ст. 27 Закону №1961-IV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). 
Загальний розмір такого відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 
Тобто, за п. 3 ст. 27 Закону №1961-IV встановлено окремий ліміт відповідальності по страховому відшкодуванню моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого, а саме 12 мінімальних заробітних плат встановлених законодавством на день настання страхового випадку. 
Оскільки згідно із Законом України «Про Державний бюджет України 2019 року» розмір мінімальної заробітної плати в жовтні 2019 року становив 4173 грн., то загальний розмір такого відшкодування становить 50076 грн.
Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону №1961-IV страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 
Відповідно до п. 3 ст. 36 Закону №1961-IV, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. 
Таким чином, нормами Закону №1961-IV не передбачено право страховика приймати рішення щодо зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з урахуванням дій потерпілого, життю якого заподіяно шкоди внаслідок ДТП з використання транспортного засобу. 
Пункт 3 статті 36 вказаного Закону передбачає можливість розподілу страхового відшкодування між декількома особами, які спільними діями заподіяли шкоду потерпілому, в тому числі і шкоду здоров`ю. При цьому вказана норма не дає права зменшувати розмір відшкодування, а вказує лише на можливість розподілу усієї суми страхового відшкодування саме між особами - заподіювачами шкоди. 
За таких обставин слід визнати необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо зменшення розміру страхового відшкодування моральної шкоди до 20000 грн., і, відповідно, підлягають відхиленню як безпідставні посилання апелянта ПрАТ «СК «Перша» на ці обставини, як на підставу для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 25038 грн. є обґрунтованими, тому підлягають до задоволення в повному об`ємі. 
Правильність нарахування пені, інфляційних та трьох процентів річних, проведеного позивачем відповідачем не спростовано, тому підстав для зміни або скасування судового рішення у вказаній частині колегією суддів не вбачається. 
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції, що в порушення вимог п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України в оскаржуваному рішенні не наведено мотивів, на підставі яких суд прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру моральної шкоди. Суд обмежився лише посиланням на те, що у зв`язку із заподіянням непоправимої шкоди, пов`язаної зі смертю сина, з відповідача підлягає стягнення 20000 грн. моральної шкоди на користь позивача. 
В частині доводів апелянтів щодо неправильного розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатура та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитися у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 року.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, втому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, в суді першої інстанції позивач просив суд стягнути з відповідача 15000 грн. судових витрат по оплаті правничої допомоги адвоката Ільківа М.М. На підтвердження вимог в частині судових витрат суду було надано довіреність, посвідчена секретарем сільської ради від 05.11.2019 року, відповідно до якої Ільків М.М. наділяється правом представництва інтересів ОСОБА_1 в судах (а.с. 14), ордер серії ЛВ №181481 від 01.04.2020 року на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Кам`янець - Подільському міськрайонному суді, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (вивчення матеріалів справи - 2500 грн., підготовка та написання позовної заяви - 25000 грн., участь представника в одному судовому засіданні - 2500 грн., орієнтовна кількість судових засідань - 4) (а.с. 24, 25, 27).
Інших доказів щодо судових витрат на професійну правничу допомогу сторона позивача суду першої інстанції не надала. 
В той же час до апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 додала квитанцію до прибуткового касового ордера від 07.10.2020 року про сплату 9000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги Ільківу М.М. та детальний опис наданих послуг, проведений адвокатом Ільківом М.М. , відповідно до якого адвокат витратив 3 год. на аналіз документів, наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта на суму 2500 грн.; 3 год. зайняло у адвоката написання позовної заяви на суму 2500 грн.; 1,5 год. витратив адвокат на написання відповіді на відзив, за що отримав від клієнта 1500 грн. та 3 год. витрачено часу на представництво інтересів позивача у Кам`янець - Подільському міськрайонному суді на суму 2500 грн. 
Таким чином, вказані вище документи не були надані на розгляд суду першої інстанції, хоча, як вбачається з їх змісту, їх оформлення відбулося 07.10.2020 року, в день постановлення судом оскаржуваного рішення. 
При вирішенні питання розподілу судових витрат між сторонами суд першої інстанції не звернув уваги на те, що судові витрати у справі становлять предмет доказування у відповідності з вимогами ст. 81 ЦПК України. Колегія суддів приходить до висновку про відсутність доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_1 своїх витрат на правничу допомогу. У зв`язку з відсутністю договору про надання правової допомоги, у якому визначено порядок та умови оплати гонорару адвоката, суд позбавлений можливості перевірити доводи апелянта в цій частині та об`єктивно вирішити спірне питання. За таких обставин у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо стягнення судових витрат на правову допомогу слід відмовити. 
Оскільки апеляційна скарга ПрАТ «СК «Перша» підлягає до задоволення лише в частині розподілу між сторонами судових витрат по оплаті правової допомоги, а апелянт ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», тому понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції не підлягають компенсації в порядку ст. 141 ЦПК України, як не підлягає стягненню на користь держави за рахунок відповідача також і судовий збір. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, 

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» задовольнити частково.
Рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2020 року в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 25038 грн. моральної шкоди. 
В решті рішення суду залишити без з мін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Судді:                                                         Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко