Постанова
Іменем  України 
 
18 листопада 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 280/1095/18
провадження № 61-14119св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів:  Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
представники позивача: адвокати Ленський Ігор Олексійович, Тимофеєв Андрій Володимирович,
відповідач -       ОСОБА_2 ,
представник відповідача - адвокат Князєв Віктор Володимирович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М. від 29 липня 2020 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2018 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                 ОСОБА_2 про виключення запису про батьківство.
 
Позов мотивовано тим, що 09 березня 2017 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила дочку ОСОБА_3 . Оскільки дитина народилась в шлюбі, сторони записані батьками дитини. Позивач вказував, що мав непостійні відносини з відповідачем як в період знайомства до шлюбу, так і після його укладення, а в деяких періодах взагалі були відсутні будь-які відносини. Відповідач після народження дочки повідомила, що це не його дитина, а з осені 2017 року сторони не проживають разом та не спілкуються. Проте, з червня 2018 року з нього стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 .
 
З урахуванням зазначених обставин, позивач просив виключити з актового запису № 362 від 29 листопада 2017 року, зробленого Коростишівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, запис про його батьківство щодо ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коростишів Коростишівського району Житомирської області.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 червня 2020 року позов  ОСОБА_1 задоволено. 
 
Виключено з актового запису № 362 від 29 листопада 2017 року, зробленого Коростишівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, відомості про батьківство ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коростишеві Коростишівського району Житомирської області.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивач заперечує своє біологічне батьківство відносно дитини, тобто стверджує про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною, а також враховуючи те, що саме відповідач ухилялася від проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, хоча впродовж майже 2-х років мала можливість з`явитись до експертної установи для відібрання зразків крові, то позовні вимоги є обґрунтованими.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 червня 2020 року  скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що  висновок суду про ухилення саме відповідача від проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи є безпідставним, оскільки остання довела поважність причин неявки до експертної установи міста Києва (хвороба дитини та віддаленість експертної установи від місця її проживання з дитиною), а позивачем не надано доказів щодо забезпечення відповідача з дитиною транспортним засобом для поїздки до експертної установи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У вересні 2020 року   ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не врахувавши висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 382/2559/15-ц,  
від 05 вересня 2018 року у справі № 565/657/16-ц, від 29 листопада 
2019 року у справі № 601/1140/15-ц. Відповідачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що саме позивач ухилявся від проведення експертизи та надання зразків крові дитини. Судом апеляційної інстанції не досліджено ухвали, прийняті судом першої інстанції про призначення судово-медичної експертизи, їх мотивування, а також обставини ухилення відповідача від проведення таких експертиз.
 
Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                    28 вересня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2020 року задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2020 року. Відкрито касаційне провадження в указаній і витребувано цивільну справу                        № 280/1095/18 з Коростишівського районного суду Житомирської області. 
 
Касаційне провадження відкрито з підстав посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі                            № 382/2559/15-ц,  від 05 вересня 2018 року у справі № 565/657/16-ц, від 29 листопада 2019 року у справі № 601/1140/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), та порушення судом норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що 09 березня 2017 року ОСОБА_1 та                    ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується  свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , після одруження відповідач змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , яка має діагноз синдром Дауна.
 
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані                  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
 
Судовим наказом Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 червня 2018 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини              ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж                        50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                      2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою,        третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Статтею 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.
 
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
 
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
 
Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
 
Установлено, що у справі судом першої інстанції неодноразово призначалася судово-медична молекулярно-генетична експертиза аналізу ДНК, проведення якої доручалося Київському міському клінічному бюро судово-медичних експертиз (м. Київ,                                        вул. Докучаївська, 4).
 
Так, 06 вересня 2018 року ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області у справі була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза аналізу ДНК, яка була повернута без виконання у зв`язку із неодноразовим не з'явленням ОСОБА_2 на відбір зразків крові.
 
05 лютого 2019 року Коростишівський районний суд Житомирської області повторно направив для виконання копію ухвали від 06 вересня 2018 року Київському міському клінічному бюро судово-медичних експертиз, погодивши відібрання зразків крові чи буквального епітелію дитини фахівцями Житомирського обласного бюро судово-медичних експертиз з подальшим направленням їх до Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз для проведення експертизи.
 
Позивач ОСОБА_1 від відібрання зразків крові фахівцями Житомирського обласного бюро судово-медичних експертиз заперечував.
 
19 березня 2019 року суддя Коростишівський районний суд Житомирської області відкликав ухвалу про призначення експертизи від 06 вересня 2018 року, оскільки вона не містила положень про роз'яснення сторонам наслідків ухилення від проведення експертизи.
 
03 квітня 2019 року ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області у справі була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза аналізу ДНК, проведення якої доручалося Київському міському клінічному бюро судово-медичних експертиз, у якій роз'яснено сторонам наслідків ухилення від проведення експертизи.
 
24 червня 2019 року листом № 100-544/1442 Київське міське  клінічне бюро судово-медичних експертиз повідомило про неможливість виконання ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2019 року у зв`язку із неявкою 13 червня 2019 року сторін на відбір зразків крові.
 
24 жовтня 2019 року ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області у справі була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза аналізу ДНК, проведення якої доручалося Київському міському клінічному бюро судово-медичних експертиз.
 
20 грудня 2019 року листом № 100-1115/3150 Київське міське  клінічне бюро судово-медичних експертиз повідомило про неможливість виконання ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2019 року у зв`язку із неявкою 13 грудня 2019 року ОСОБА_2 на відбір зразків крові.
 
Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції встановив поважність причини неявки відповідача з дитиною для відібрання зразків крові до Київського міського  клінічного бюро судово-медичних експертиз,                          а саме, хвороба дитини, яка має синдром Дауна, та віддаленість експертної установи від місця їх проживання (м. Коростишів Житомирської області). 
 
У той же час, у матеріалах справи наявні листи ОСОБА_1 , адресовані на ім'я ОСОБА_2 , у яких позивач неодноразово                          (03 жовтня та 17 грудня 2018 року) пропонував свою допомогу безкоштовно доставити відповідача разом з дитиною легковим автомобілем до місця проведення експертизи у м. Києві у разі існування у відповідача труднощів у прибутті до експертної установи.
 
Такі листи відповідачем залишені без належного реагування.
 
Посилання суду апеляційної інстанції на те, що позивач не надав доказів щодо забезпечення відповідача з дитиною транспортним засобом для поїздки до експертної установи 13 грудня 2019 року, тобто після роз`яснення судом положень статті 109 ЦПК України щодо ухилення від проведення експертизи, є неспроможними, оскільки матеріалами справи узгоджується, що позивач вживав необхідних заходів для забезпечення  явки відповідача з дитиною до експертної установи м. Києва, однак відповідач, будучи обізнаною про розгляд судом спору та про призначення відповідної експертизи, систематично не з`являлася для забору біологічних зразків крові; пропозиції позивача забезпечити явку її разом з дитиною до експертної установи  ігнорувала.
 
Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції належної оцінки такій бездіяльності відповідача не надав;  не врахував, що справа перебувала у провадженні суду більше двох років і саме відповідач, яка була обізнана про розгляд судом спору і належним чином повідомлена експертною установою про проведення судово-генетичної експертизи, систематично не з`являлася для забору біологічних зразків крові разом із дитиною; не з`ясував, чи не свідчать такі дії відповідача про її ухилення від проведення судово-генетичної експертизи з метою встановлення істини у справі; чи свідчать систематичні та неодноразові нез`явлення відповідача разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини.
 
Крім того, вважаючи, що відповідач мала поважні причини неявки разом з дитиною до експертної установи, суд апеляційної інстанції не вжив належних процесуальних заходів з метою проведення судово-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідача разом із дитиною у її проведенні.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений  процесуальної можливості встановлювати обставини, які не були перевірені та встановлені судами, враховуючи необхідність встановлення обставин, наведених вище, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а прийнята у справі постанову суду апеляційної інстанції відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                М. Є. Червинська  	
Судді:                                                                                            С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                       А. Ю. Зайцев 
 
                                                                                                       Є. В. Коротенко
                                                                                    
                                                                                                       В. М. Коротун