УХВАЛА

15 жовтня 2020 року
м. Київ
справа №540/2267/18
адміністративне провадження №К/9901/25062/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Яковенка М. М.,
суддів: Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 540/2267/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Дунапак Таврія" до ГУ ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 30  вересня 2020 року (відповідно до штрих коду на поштовому конверті» звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від  25  вересня 2019 року у справі № 540/2267/18, предметом розгляду якої є чотири податкових повідомлень-рішень від 19 жовтня 2018 року, а саме: 
- № 0003741422, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 12447727 грн.;
- № 0003761422, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на загальну суму 708818  грн. та нараховані штрафні (фінансові санкції) на загальну суму 177204,50 грн.;
- № 0003771422, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 372017 грн.;
- № 0003751422, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем по ПДВ на загальну суму 2156858,75 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 1725487 грн., за штрафними санкціями 4313 71,75 грн.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону - Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на наступне.
Як вбачається з оскарженої постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року (повний текст складено 04 жовтня 2019 року), вказане судове рішення набрало законної сили з дати прийняття та як стверджує скаржник копію оскаржуваного рішення отримав 15 жовтня 2019 року.
Згідно з частиною першою статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент ухвалення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Отже, у розумінні частини першої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України останнім днем подачі касаційної скарги вважається день із датою 14 листопада 2020 року.
Касаційну скаргу податковим органом (здано на пошту) подано 25 вересня 2020 року, тобто з пропуском встановленого частиною першою статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України строку касаційного оскарження. Проте жодних заяв або клопотань щодо поновлення пропущеного процесуального строку до суду касаційної інстанції не надано.
При цьому, судом касаційної інстанції з`ясовано, що скаржник раніше вже звертався із касаційними скаргами на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року вперше подану касаційну скаргу повернуто на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху.
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2020 року вдруге подану касаційну скаргу повернуто на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки додана до касаційної скарги відповідачем копія довіреності не є документом, що посвідчує повноваження представника на здійснення від імені скаржника його процесуальних прав та обов`язків. 
Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2020 року втрете подану касаційну скаргу повернуто на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки ГУ ДФС не усунуло недолік касаційної скарги, в клопотанні про усунення недоліків касаційної скарги, як підставу касаційного оскарження відповідач вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права (за змістом касаційної скарги це стосується норм пунктів 39.1, 39.3, 39.5 статті 39, пунктів 138.1, 138.2, 138.4 статті 138, пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України) та не встановлення всіх істотних обставин у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2020 року вчетверте подану касаційну скаргу повернуто на підставі пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Верховний Суд зазначив, що перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Слід звернути увагу на те, що невиконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку касаційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
При вирішенні питання про поновлення строку касаційного оскарження суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України строку касаційного оскарження до дати звернення з касаційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої касаційної скарги/відмови у відкритті касаційного провадження за вперше поданою касаційною скаргою до дати повторного звернення з касаційною скаргою і т.д.
Відповідачем не наведено обґрунтувань щодо поважності пропуску строку касаційного оскарження у взаємозв`язку вищезазначених часових інтервалів, враховуючи, що з моменту постановлення ухвали про повернення вперше поданої касаційної скарги (19 грудня 2019 року) до подання касаційної скарги вп`яте (25 вересня 2020 року) сплинуло майже рік, а суд касаційної інстанції у цей проміжок повертав скаржнику касаційну скаргу майже з однакових підстав. Податковим органом не зазначено обставини, які б унеможливлювали звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, виконавши процесуальний обов`язок щодо зазначення у касаційній скарзі підставу (підстави) на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України, з належним їх обґрунтуванням.
Відповідно до частини третьої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
При цьому варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Як вже було зазначено вище, предметом спору у цій справі є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 жовтня 2018 року, а саме: № 0003741422, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 12447727 грн.;№ 0003761422, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на загальну суму 708818 грн. та нараховані штрафні (фінансові санкції) на загальну суму 177204,50 грн.; №  0003771422, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 372017 грн.; №  0003751422, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем по ПДВ на загальну суму 2156858,75 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 1725487 грн., за штрафними санкціями 431371,75 грн.
Разом з тим у касаційній скарзі не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави щодо кожного податкового повідомлення-рішення.
При цьому, у касаційній скарзі як на підставу до відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник наводить пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу. На думку скаржника, наявні підстави визначені пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.
Однак, як вже було роз`яснено ухвалою Верховного Суду при попередньо зверненні з касаційною скаргою, формальне зазначення у касаційній скарзі як підставу для касаційного оскарження - пункт 1 частини другої статті 353 КАС України, не є належним викладенням таких підстав. Оскільки, пункт 1 частини другої статті 353 КАС регламентує її прийнятність виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, проте, за відсутності належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, ця умова не може бути перевірена.
Крім того, заявником зроблено вказівку на постанови Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 607/4698/15-а, від 15 червня 2020 року у справі № 0440/7010/18 з цитуванням окремих витягів з їх тексту без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судами попередніх інстанцій рішень з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Наведені скаржником витяги з постанов Верховного Суду стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів та не містять будь-якого правового висновку стосовно конкретної норми права, яка на думку скаржника застосована неправильно. А тому, посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених  статтею 330 цього Кодексу застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Таким чином, відповідно до частин 1 та 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу необхідно залишити без руху, встановивши строк, протягом якого скаржник має усунути вказані недоліки та надати суду касаційної інстанції:
обґрунтоване клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, у в якому вказати підстави для поновлення строку касаційного оскарження та доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного вчинення процесуальної дії зі звернення до Касаційного адміністративного суду з касаційною скаргою у строк, визначений законом.
навести підстави, на яких подається касаційна скарга в контексті кожного оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019  року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 540/2267/18 - залишити без руху.
Встановити скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги у десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Направити скаржнику копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху для виконання.
Після усунення недоліків касаційної скарги у строк, встановлений судом, вона вважатиметься поданою у день первинного її подання до суду.
Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що у разі невиконанні вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту и підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          М.М. Яковенко

Судді                                                                                                              І.В. Дашутін

          О.О. Шишов