ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/224/19                                                                               Суддя першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 жовтня 2020 року                                                                                      м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                         - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Костюк Л.О., Чаку Є.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року, яке ухвалене в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та державного кадастрового реєстратора Відділу у Броварському районі міськрайонного управління у Броварському районі та м. Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області Соломченка Ярослава Дмитровича, за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про скасування рішень та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та необґрунтованим рішення державного кадастрового реєстратора Відділу у Броварському районі міськрайонного управління у Броварському районі та м. Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області Соломченка Я.Д. (далі - державний кадастровий реєстратор) про відмову РВ-3201503152019 від 09 січня 2019 року та не внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку позивача відповідно до погодженого землепроекту; 
- скасувати рішення про державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі щодо об`єднання ділянок з кадастровими номерами 3221288400:07:014:0203 та 3221288400:07:014:0212 з земельною ділянкою 3221288400:07:014:0232 (рішення від 25 квітня 2018 року), які перетинаються з земельною ділянкою позивача;
- скасувати відповідні записи у Поземельній книзі щодо об`єднання земельних ділянок під кадастровим номером 3221288400:07:014:0232 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_2 ;  
- зобов`язати державного кадастрового реєстратора внести відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку позивача для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2,0 га в межах Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області відповідно до погодженого землепроекту ЗВ-9706442212018 від 27 грудня 2018 року у порядку, передбаченому Законом України «Про Державний земельний кадастр»; 
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області затвердити проект землеустрою позивача щодо відведення земельної ділянки і безоплатної передачі у власність цієї ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2,0 га в межах Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено в частині вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного кадастрового реєстратора від 09 січня 2019 року № РВ-3201503152019.
Провадження у справі щодо іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 було закрите.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що заявлені ним позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. ОСОБА_1 просить врахувати, що у нього відсутні цивільні правовідносини з відповідачами у справі.
Також з апеляційною скаргою на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року звернулося Головне управління Держгеокадастру у Київській області, яке просить скасувати вказане рішення суду в частині задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Броварському районі міськрайонного управління у Броварському районі та місті Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області Соломченка Я.Д.  № РВ-3201503152019 від 09 січня 2019 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права. Скаржник зазначає, що рішення державного кадастрового реєстратора є правомірним і обґрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.
Головне управління Держгеокадастру у Київській області подало відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначило, що між учасниками справи виник спір, пов`язаний з набуттям права власності на земельну ділянку, у зв`язку з чим такий спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Також відзив на апеляційну скаргу відповідача подав ОСОБА_1 , який зазначив, що його аргументи щодо правової позиції Головного управління Держгеокадастру у Київській області містяться у поданій до суду апеляційній скарзі.
Крім іншого ОСОБА_3 подав додаткові пояснення, у яких просив звернути увагу на те, що суд першої інстанції тільки констатував порушення його права на здійснення державної реєстрації земельної ділянки, проте прийняте рішення не сприяє усуненню таких порушень.
До суду надійшло клопотання Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 17 червня 2020 року, яке підписане представником відповідача за довіреністю  Василенком В.О., про відкладення судового засідання, яке призначене на 25 червня 2020 року, на іншу дату. 
Проте, всупереч вимогам ч. 8 ст. 59 КАС України, до клопотання не приєднано документи, які підтверджують наявність повноважень вказаної особи діяти від імені скаржника станом на час подання до суду зазначеного клопотання. Такі документи також відсутні в матеріалах справи.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без розгляду.
Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзивів на них та додаткових пояснень, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області задовольнити, а рішення суду від 30 вересня 2019 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 , виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.  
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 з 2016 року вчиняв дії, які спрямовані на отримання у власність для ведення особистого селянського господарства, земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, що розташована у межах Броварського району Київської області.
Зокрема, 04 березня 2016 року ОСОБА_1 звертався до начальника Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і подальшої безоплатної передачі у власність із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га в межах Русанівської сільської ради Броварського району Київської області.
Листом від 20 квітня 2016 року № К-7748/0-5584/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Київській області відмовило позивачу у виділенні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка розташована в адміністративних межах Русанівської сільської ради Броварського району Київської області.
Вважаючи, що вказане рішення про відмову у виділенні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства порушує його права, ОСОБА_1  звертався до суду із позовом про його скасування.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 810/2099/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року, визнано протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Київській області, викладене в листі від 20 квітня 2016 року № К-7748/0-5584/6-16, про відмову ОСОБА_1 надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, що знаходиться в межах Русанівської сільської ради Броварського району Київської області та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення зазначеного проекту землеустрою.
На виконання цієї постанови Головне управління Держгеокадастру у Київській області наказом від 29 грудня 2016 року № 10-28280-15-16-сг надало ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, проте у межах Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області.
ДП «Центр державного земельного кадастру» Київської обласної філії Броварського районного виробничого відділу розробило проект землеустрою, який разом із заявою про внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, позивач тричі - 10 червня, 10 липня та 24 липня 2017 року, подавав для розгляду до Відділу у Броварському районі міськрайонного управління у Броварському районі та м. Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області.
Рішеннями від 04 липня 2017 року № РВ-320059018217 та від 12 липня 2017 року № РВ-3200597872017 ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідністю поданого заявником електронного документа встановленим вимогам.
Крім того, рішенням від 02 серпня 2017 року № РВ-3200621462017 державний кадастровий реєстратор відмовив у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру з тих підстав, що наданий позивачем електронний документ не відповідає встановленим вимогам - «ХSD Схема. Наявні зауваження щодо валідності електронного документа. Перетин ділянок з ділянкою 3221288400:07:014:0203. Площа співпадає на 96,432 %. Перетин ділянок з ділянкою 3221288400:07:014:0212. Площа співпадає на 0,2665 %».
Наказами Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 13 червня 2017 року № 10-10042/15-17сг та № 10-10036/15-17сг було надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у межах Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області у власність ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .
Під час здійснення державної реєстрації земельних ділянок їм присвоєно кадастрові номери: 3221288400:07:014:0212 і 3221288400:07:014:0203.
Наказами Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27 липня 2017 року № 10-13286/15-17-сг та № 10-13305/15-17-сг було затверджено проекти землеустрою та надано земельні ділянки з кадастровими номерами 3221288400:07:014:0212 і 3221288400:07:014:0203 у власність зазначених осіб.
Правомірність прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області наказів від 27 липня 2017 року № 10-13286/15-17-сг та № 10-13305/15-17-сг була предметом судового розгляду у справі № 810/2938/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, за участю третіх осіб -   ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про скасування наказів, зобов`язання скасувати записи в Поземельній книзі про земельні ділянки, зареєстровані за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зобов`язання затвердити проект землеустрою та відведення ділянки у власність ОСОБА_1 .
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі № 810/2938/17, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року, позов було задоволено частково: скасовано накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27 липня 2017 року № 10-13286/15-17-сг і № 10-13305/15-17-сг та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області скасувати записи в Поземельній книзі про земельні ділянки, зареєстровані на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
Разом з тим у подальшому постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 810/2938/17 рішення судів першої та апеляційної інстанції було скасовано та закрито провадження у справі з підстав того, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. 
На підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі № 810/2938/17, яке станом на 27 грудня 2018 року набрало законної сили та було чинним, ОСОБА_1 черговий раз подав до Головного управління Держгеокадастру у Київській області заяву про внесення відомостей про земельну ділянку, яку він має намір отримати у власність, до Державного земельного кадастру.
Проте рішенням державного кадастрового реєстратора від 09 січня 2019 року № РВ-3201503152019 позивачу було відмовлено у вчиненні таких дій з тих підстав, що в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, знаходиться інша земельна ділянка з кадастровим номером 3221288400:07:014:0232, площа співпадіння - 96,7297 % .
Земельна ділянка з кадастровим номером 3221288400:07:014:0232 була утворена шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 3221288400:07:014:0212 і 3221288400:07:014:0203.
Згідно з витягом із Державного земельного кадастру від 11 січня 2019 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221288400:07:014:0232 було зареєстроване за ОСОБА_2 27 квітня 2018 року. 
Не погоджуючись із діями та рішеннями державного кадастрового реєстратора, прийнятими за наслідками розгляду заяви від 27 грудня 2018 року та Головного управління Держгеокадастру у Київській області, пов`язаними з державною реєстрацією земельної ділянкуи з кадастровим номером 3221288400:07:014:0232 та її передачею у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення державного кадастрового реєстратора від 09 січня 2019 року № РВ-3201503152019, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не надали доказів, які б підтверджували, що в межах земельної ділянки, яку передбачалося зареєструвати, знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 3221288400:07:014:0232.
Стосовно закриття провадження у справі в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що їх розгляд і вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів. Також Київський окружний адміністративний суд роз`яснив, що відповідні позовні  вимоги повинні вирішуватися в порядку цивільного судочинства судами загальної юрисдикції. 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності в матеріалах справи доказів, які підтверджують обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення про відмову у внесенні записів про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи. 
Водночас колегія суддів вважає, що в іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року є законним і обґрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлює Закон України «Про Державний земельний кадастр» та Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок № 1051).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Положеннями ч. 1 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.
Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.
Рішення державного кадастрового реєстратора від 09 січня 2019 року № РВ-3201503152019 обґрунтоване тим, що площа співпадіння земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, з земельною ділянкою з  кадастровим номером 3221288400:07:014:0232, становить 96,7297 %.
Відповідно до абз. 5 ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Отже, предметом доказування у цій справі є наявність або відсутність співпадіння меж земельної ділянки, яку передбачалося зареєструвати, із земельною ділянкою з кадастровим номером 3221288400:07:014:0232.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стверджуючи про знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки з кадастровим номером 3221288400:07:014:0232, державний кадастровий реєстратор надавав до суду першої інстанції протокол проведення перевірки електронного документа від 09 січня 2019 року № ПП-3200727892019.
З вказаного протоколу вбачається, що для внесення відомостей до Державного земельного кадастру ОСОБА_1  подав електронний документ (заяву від 27 грудня 2018 року з додатками), який не відповідає даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних карт (планів), відомостям про інші об`єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про зазначення оцінки земельної ділянки).
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що в силу вимог ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості Державного земельного кадастру є офіційними. У зв`язку з цим протокол від 09 січня 2019 року № ПП-3200727892019, у  якому зафіксовано невідповідність поданої ОСОБА_1 заяви даним Державного земельного кадастру може використовуватися судом як доказ.
Однак суд першої інстанції не надав правової оцінки вказаному доказу в оскаржуваному рішенні. 
Крім того, суд першої інстанції не врахував того, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221288400:07:014:0232 була утворена внаслідок об`єднання земельних ділянок, які мали кадастрові номери 3221288400:07:014:0203 і 3221288400:07:014:0212.
Як раніше зазначалося, факт перетину земельної ділянки, яку передбачалося зареєструвати, із земельними ділянками з кадастровими номерами 3221288400:07:014:0203 і 3221288400:07:014:0212, право власності на які було зареєстроване за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підтверджується, крім іншого, рішенням державного кадастрового реєстратора від 02 серпня 2017 року № РВ-3200621462017 про відмову у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру.
Відповідно земельна ділянка з кадастровим номером 3221288400:07:014:0232, яка утворилася внаслідок об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 3221288400:07:014:0203 і 3221288400:07:014:0212, також перетинається із земельною ділянкою, яку передбачалось зареєструвати.
Колегія суддів вважає, що надані відповідачами докази у сукупності з встановленими судом першої інстанції обставинами, дають змогу дійти висновку про наявність підстави, що передбачена абз. 5 ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», для прийняття державним кадастровим реєстратором рішення про відмову у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскаржуване ОСОБА_1 рішення державного кадастрового реєстратора від 09 січня 2019 року № РВ-3201503152019 про відмову у внесенні відомостей до Держаного земельного кадастру є правомірним.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Київській області спростовують висновки суду першої інстанції, які містяться в рішенні від 30 вересня 2019 року щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині. Відтак рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у зазначеній частині підлягає скасуванню  з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовної вимоги.
Разом з тим, закриваючи провадження у справі в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що їх розгляд не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Положення ст. 152 Земельного кодексу України визначають наступні шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
Нормами ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час вирішення питання стосовно юрисдикції суду, до повноважень якого належить вирішення спору, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способом захисту цивільного права у відповідності до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення або визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
У межах цієї справи ОСОБА_1 заявив вимоги щодо скасування рішення державного кадастрового реєстратора від 25 квітня 2018 року про державну реєстрацію об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 3221288400:07:014:0203 та 3221288400:07:014:0212 і присвоєння новій земельній ділянці кадастрового номеру 3221288400:07:014:0232, а також щодо скасування відповідних записів у Поземельній книзі.
ОСОБА_1 також просив суд скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3221288400:07:014:0232 за ОСОБА_2 .
Крім того позивачем заявлені вимоги до державного кадастрового реєстратора про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку відповідно до проекту землеустрою № ЗВ-9706442212018 від 27 грудня 2018 року та до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і безоплатної передачі її у власність.
Перевіряючи обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що такі вимоги не підлягають розгляду та вирішенню в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Згідно з абз.абз. 2, 3 ч. 3 ст. 24 вказаного Закону державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:
-          особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;
          -          власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.
Положеннями ч. 8 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.
Відповідно до ч. 5 ст. 16 зазначеного Закону кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок.
Як раніше зазначалося, згідно з витягом із Державного земельного кадастру від 11 січня 2019 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221288400:07:014:0232 було зареєстроване за ОСОБА_2 27 квітня 2018 року. Кадастровий номер земельної ділянки є невід`ємною частиною виданого ОСОБА_2 правовстановлюючого документа.
Враховуючи, що рішення державного кадастрового реєстратора від 25 квітня 2018 року про державну реєстрацію об`єднання земельних ділянок стало однією з передумов для державної реєстрації права власності на відповідну земельну ділянку за ОСОБА_2 , а відомості про її кадастровий номер - 3221288400:07:014:0232 внесені до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів приходить до висновку про те, що спір щодо законності рішень та дій, пов`язаних з державною реєстрацію об`єднання земельних ділянок 3221288400:07:014:0203 та 3221288400:07:014:0212 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Вирішення позовних вимог про скасування рішення щодо об`єднання земельних ділянок та присвоєння новій земельній ділянці кадастрового номеру є неможливим без одночасної перевірки законності підстав набуття права власності на відповідну земельну ділянку ОСОБА_2 .
У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 810/2938/17, оскільки на підставі дій суб`єкта владних повноважень щодо державної реєстрації земельної ділянки у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорюється позивачем, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що   звернення позивача до адміністративного суду із цим позовом зумовлено тим, що земельна ділянка, на яку він претендував і відносно якої вчиняв дії, спрямовані на отримання її у власність, була передана у власність третім особам у справі. Отже, об`єктом спору у цій справі є земельна ділянка, що є власністю третіх осіб, від яких позивач фактично бажає витребувати її шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок за їх реальними власниками. Таке бажання позивача і форма його реалізації вказують на приватноправовий інтерес позивача, на захист якого, по суті, направлено звернення до суду з вимогою про скасування державної реєстрації земельних ділянок за третіми особами.
Як раніше зазначалося, у межах адміністративної справи № 810/2938/17 розглядалися вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними і скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27 липня 2017 року № 10-13286/15-17-сг та № 10-13305/15-17-сг про державну реєстрацію земельних ділянок за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також присвоєння цим земельним ділянкам кадастрових номерів 3221288400:07:014:0203 та 3221288400:07:014:0212. 
Отже, предметом перевірки у справі № 810/2938/17 є обставини, які безпосередньо передували прийняттю рішень і вчиненню дій, які є предметом оскарження у цій справі, а висновки Великої Палати Верховного Суду у зазначеній справі, згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про закриття провадження у справі в частині вимог, які стосуються скасування державної реєстрації об`єднання земельних ділянок та державної реєстрації утвореної земельної ділянки за ОСОБА_2 . 
Вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання державного кадастрового реєстратора внести відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку відповідно до проекту землеустрою № ЗВ-9706442212018 від 27 грудня 2018 року та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і безоплатно передати її у власність є похідними від зазначених позовних вимог та не можуть бути задоволенні окремо від таких вимог. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне рішення про закриття провадження у справі також і в зазначеній частині позовних вимог. 
Отже, рішення суду першої інстанції щодо необхідності закриття провадження у справі прийнято з дотриманням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування прийнятого рішення. 
У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, натомість апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області - задовольнити, рішення суду від 30 вересня 2019 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.
Керуючись ст.ст. 239, 242, 308, 311, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Броварському районі міськрайонного управління у Броварському районі та місті Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області Соломченка Ярослава Дмитровича від 09 січня 2019 року № РВ-3201503152019 - скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                         А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Л.О. Костюк   

                                                                                                    Є.В. Чаку