ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/2696/18                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 листопада 2020 року                                                                                     м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                      
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві (правонаступника Головного управління ДФС у м.Києві) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до ГУ ДФС у м.Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.08.2017 №0001791311, №0001781311, №0001821311, №0001841311, №0001871311, №0001881311, рішення від 30.08.2017 №0001861311 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.08.2017 №35.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м.Києві від 30.08.2017 р. №0001821311, №0001871311, №0001881311.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем не було проведено розрахункові операції через реєстратор розрахункових операцій, оскільки відповідно до  КОРО обсяг доходу позивача із здійснення розрахункових операцій в 2016 році складає 361374,54 грн., в той час, як відповідно до банківських виписок на розрахунковий рахунок позивача надійшла сума від здійснення розрахункових операцій у розмірі 570569,86 грн., що свідчить про неоприбуткування в КОРО грошових коштів на суму 209195,32 грн. у формі торгової виручки.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що загальна сума доходу позивача у 2016 році становить 825945,86 грн., а тому він не був зобов`язаний реєструватись платником ПДВ з 01.08.2016, висновки контролюючого органу в частині неоприбуткування в КОРО грошових коштів на суму 209195,32 грн. ґрунтуються виключно на підставі банківських виписок без встановлення факту отримання таких коштів за проданий товар, при цьому відповідні кошти не були отримані внаслідок продажу товарів, а є власними заощадженнями позивача, що були ним самостійно внесені на розрахунковий рахунок, а тому не підлягали відображенню в книзі обліку доходів та витрат за 2016 рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
В силу положень ч. 1 ст. 311 КАС України, беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку письмового провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Апелянтом заявлено клопотання про заміну первісного відповідача ГУ ДФС у м.Києві на ГУ ДПС у м.Києві, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано ГУ ДФС у м.Києві.
Відповідно до ч.1 ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Наведене клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом заміни відповідача ГУ ДФС у м.Києві його правонаступником ГУ ДПС у м.Києві та після такої заміни усі дії, вчинені в адміністративному процесі до його вступу, обов`язкові для ГУ ДПС у м.Києві в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для ГУ ДФС у м.Києві.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в період з 13.07.2017 по 26.07.2017 ГУ ДФС у м.Києві проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 09.08.2017 №1037/26-15-13-11-3072417910 (а.с.107-139 т.1).
Під час перевірки було встановлено порушення позивачем:
- п. 177.2 ст. 177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 182815,40 грн. за 2016 р.;
- п. 16 прим 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого донарахуванню підлягає військовий збір за 2016 р. в розмірі 15234,62 грн.;
- п.291.4 ст.291, п.292.1 ст.292 ПК України, внаслідок чого не нараховано та не сплачено єдиний податок за 2014 р. у розмірі 49882,05 грн.;
- абз.3 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2016 р. у розмірі 58633,79 грн.;
- п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183, ст. 187, п. 201.8 ст. 201 ПК України, внаслідок чого не визначено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 173773,00 грн., а саме, по періодах: серпень 2016 р. - 39783,00 грн., вересень 2016 р. - 17555,00 грн., жовтень 2016 р. - 21734,00 грн., листопад 2016 р. - 33451,00 грн., грудень 2016 р. - 61250,00 грн.;
- п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», внаслідок чого здійснювалася господарська операція без використання РРО на суму 209195,32 грн.;
- п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. №637, внаслідок чого не оприбутковано готівку у книгах обліку розрахункових операцій у сумі 209195,32 грн.;
-          п.177.10 ст.177 ПК України, внаслідок чого здійснювалося неналежне ведення книги обліку доходів і витрат.
Позивачем було подано зауваження на вказаний акт перевірки (а.с.43-44 т.1), за результатами розгляду яких, рішенням ГУ ДФС у м.Києві від 23.08.2017 №11980/К/26-15-13-11-11 (а.с.35-42 т.1) встановлено, що висновки акту перевірки відповідають вимогам чинного податкового законодавства.
На підставі акту перевірки від 09.08.2017 №1037/26-15-13-11-3072417910 ГУ ДФС у м.Києві винесено податкові повідомлення-рішення від 30.08.2017:
- №0001781311, яким и позивачу донараховано податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 228519,25 грн., з них 182815,40 грн. основного зобов`язання та 45703,85 грн. штрафних санкцій (а.с.161 т.2);
- №0001791311, яким позивачу донараховано податкове зобов`язання з військового збору в розмірі 19043,27 грн., з них 15234,62 грн. основного зобов`язання та 3808,65 грн. штрафних санкцій (а.с.163 т.2);
- №0001821311, яким позивачу донараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 217216,25 грн., з них 173773 грн. основного зобов`язання та 43443,25 грн. штрафних санкцій (а.с.165 т.2);
- №0001841311, яким донараховано податкове зобов`язання зі сплати єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 62352,56 грн., з них 49882,05 грн. основного зобов`язання та 12470,51 грн. штрафних санкцій (а.с.167 т.2);
- №0001871311, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 1045977,60 грн. (а.с.170 т.2);
- №0001881311, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 1 грн. (а.с.172 т.2);
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.08.2017 №0001861311, яким позивачу донараховано зобов`язання з єдиного внеску у розмірі 58633,79 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 5863,38 грн.;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.08.2017 №35, якою позивачу нараховано 58633,79 грн. зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Вважаючи вказані рішення ГУ ДФС у м.Києві протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що в акті перевірки відсутній розрахунок контролюючого органу щодо доходу позивача за період з 01.01.2016 по 01.08.2016 та не зазначено перелік господарських операцій з розбивкою по місяцях, з відповідним розрахунком доходу за вказаний період, який би перевищував 1000000,00 грн., крім того, власні кошти, які фізична особа-підприємець зараховує на розрахунковий розрахунок, не включаються до складу доходу (виручки у грошовій та натуральній формі) та не відображаються у Книзі обліку доходів та витрат.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, у відповідності до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Нормами п.181.1 ст.181 ПК України передбачено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи. 
Згідно з п.183.2 ст.183 ПК України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу. 
Відповідно до п.183.10 ст.183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Пунктом 187.1 ст.187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.
Згідно з п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. 
В розділі 2.6 «Дотримання вимог податкового законодавства щодо обчислення та сплати податку на додану вартість» акту перевірки позивача зазначено, що за даними перевірки валовий дохід від здійснення операцій з постачання товарів/послуг що підлягають оподаткуванню протягом 12 календарних місяців з 01.10.2015 по 31.07.2016 сукупно перевищує 1000000,00 грн. у липня 2016 року та становить 1237956,77 грн. (а.с.132 т.1)
В той же час, за результатами перевірки визначення суми чистого оподатковуваного доходу контролюючим органом встановлено, що в період з 01.10.2015 по 31.12.2015 сума доходу позивача становила 34265,49 грн., а за весь 2016 рік  1153431,77 грн. (а.с.119 т.1).
При цьому, акт перевірки не містить будь-якої інформації про розмір доходу позивача за період з 01.01.2016 по 31.07.2016 (як сукупно, так і помісячно), що б дозволило перевірити твердження контролюючого органу про фактичне отримання позивачем валового доходу за період з 01.10.2015 по 31.07.2016 в розмірі, що перевищує 1000000,00 грн., оскільки неможливо встановити конкретну дату, з якої сукупний обсяг оподатковуваних операцій позивача за 12 місяців перевищив зазначений ліміт, з якого починається відповідальність за ненарахування або несплату ПДВ.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.
Натомість, жодних доказів на підтвердження того, що в період з 01.10.2015 по 31.07.2016 валовий дохід позивача в сукупності перевищив 1000000,00 грн. матеріали справи не містять, та відповідна обставина під час здійснення перевірки позивача достовірно встановлена не була, а тому відсутні підстави вважати, що з 01.08.2016 позивач мав зареєструватися як платник ПДВ, внаслідок чого до нього не можуть бути застосовані положення п.183.10 ст.183 ПК України та визначено зобов`язання з податку на додану вартість, що свідчить про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 30.08.2017 0001821311.
Згідно з п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Згідно з п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004  №637 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)  уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.
Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення  обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
Згідно з абз.3 ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами  України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю  або  частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Пунктом 1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що За порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах, зокрема, у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; 
Відповідно до пп.164.2.20 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.
Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України).
В той же час, стаття 177 ПК України регулює питання оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності.
Пункт 177.2 вказаної статті визначає, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) i документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. 
Відповідно до п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Отже, до складу загального оподатковуваного доходу зараховується виручка, що надійшла фізичній особі - підприємцю як в грошовій, так і в натуральній формі від провадження господарської діяльності. Відтак, власні кошти, які фізична особа-підприємець зараховує на розрахунковий розрахунок, не включаються до складу доходу (виручки у грошовій та натуральній формі).
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №440/4443/18, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Контролюючий орган стверджує, що згідно книг КОРО обсяг доходу позивача із здійснення розрахункових операцій у 2016 році становить 361374,54 грн., в той час, як відповідно до банківських виписок на розрахунковий рахунок позивача надійшла сума від здійснення розрахункових операцій у розмірі 570569,86 грн., що на думку контролюючого органу свідчить про здійснення господарських операцій без використання РРО на суму 209195,32 грн.
З наявних в матеріалах справи копій виписок по рахунку позивача вбачається, що протягом 2016 року на його рахунок вносились кошти з призначенням платежу «торгова виручка», однак позивач стверджує, що вказані кошти є його власними коштами, які вносились ним самостійно на рахунок у банку та не є доходами від здійснення господарської діяльності.
Колегія суддів звертає увагу, що під час здійснення перевірки позивача контролюючим органом не було встановлено, що зарахування коштів в сумі 209195,32 грн. на банківський рахунок відбулось за наслідками отримання позивачем доходу (виручки) від здійснення господарської діяльності, а відповідні висновки були здійснені за наслідком перевірки виключно банківських виписок по рахунку позивача, без встановлення факту реалізації позивачем товарів (робіт/послуг) на відповідну суму.
Згідно з п.56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Беручи до уваги, що податкове законодавство не передбачає віднесення до валового доходу власні кошти, які фізична особа-підприємець зараховує на розрахунковий розрахунок, враховуючи, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України не доведено, що відповідні кошти на банківський рахунок позивача надійшли за результатами здійснення ним господарської діяльності з реалізації товарів (робіт, послуг), відсутні підстави вважати, що позивачем допущено порушення вимог ПК України в частині здійснення господарських операцій без використання РРО на суму 209195,32 грн без відображення їх в КОРО, внаслідок чого відсутні підстави для застосування до нього штрафних санкцій, передбачених абз.3 ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» та п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість тверджень контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. №637, п.177.10 ст.177 ПК України, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що податкові повідомлення-рішення від 30.08.2017 №0001871311, №0001881311 є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.08.2017 №0001791311, №0001781311, №0001841311, рішення від 30.08.2017 №0001861311 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.08.2017 №35, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Замінити відповідача Головне управління ДФС у м.Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м.Києві.
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови виготовлено 02 листопада 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма