ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/4424/20 пров. № А/857/9299/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                                Гуляка В.В., Кушнерика М.П.,
                                                                                                                                   
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі за його позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій,
          
суддя у І інстанції                                                            Москаль Р.М., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               22 липня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (далі – В/ч НОМЕР_1 )  щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 23 вересня 2018 року та стягнути з відповідача індексацію грошового забезпечення за вказаний період у сумі 95487,86 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 380/4424/20 вказаний позов було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по лютий 2018 року включно та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки при невиплаті індексації заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по лютий 2018 року відповідач діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством, то належним способом захисту порушеного права є зобов`язання його здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації спірного грошового забезпечення. Щодо позовних вимог позивача за період з березня 2018 по вересень 2018 року, суд виходив із того, що у березні 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 704, на підставі якої розмір посадового окладу позивача збільшено більш ніж у четверо - з 760 грн (лютий 2018) до 3260 грн (березень 2018) Отже, березень 2018 року є «базовим» місяцем для подальшого обчислення індексації на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1078. Тому підстав для нарахування індексації до досягнення порогового значення інфляції в розмірі 103% до вересня 2018 не було; індекс споживчих цін перевищив поріг індексації 103 відсотка вже після звільнення ОСОБА_1 з військової служби. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду у частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплаченої суми індексації грошового забезпечення та прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі із обов`язковим зазначенням суми індексації грошового забезпечення або базових місяців для нарахування індексації грошового забезпечення (січня 2008 року та березня 2018 року). У обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що незазначення у судовому рішенні конкретної суми індексації грошового забезпечення призведе до можливих зловживань зі сторони В/ч НОМЕР_1 , що полягатиме у заниженні сум, що підлягають до сплати позивачу. Окрім того, посилаючись на висновки  проведеної за його заявою 22 травня 2020 року експертизи, вважає, що суд прийшов помилкового висновку про відсутність підстав для виплати індексації грошового забезпечення за період з березня по серпень 2018 року.
Відповідач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. При цьому звертає увагу на те, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. Обчислення сум індексації відноситься до повноважень підприємств, установ, організацій та є їх обов`язком, як роботодавця. Оскільки індексація не була нарахована роботодавцем, то суд не може самостійно визначати її суми.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданих апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах України є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 18 лютого 2015 року.
Відповідно до довідки щодо нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2018 року, позивачу з січня по грудень 2015 року нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення; починаючи з січня 2016 нарахування та виплата індексації припинено.
Відповідно до наказу командира 16 окремої бригади армійської авіації № 52-РС від 21 вересня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Як слідує з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 206 від 21 вересня 2018 року, ОСОБА_1 з 23 вересня 2018 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. При виключенні зі списків військової частини відповідач не нарахував ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, починаючи із січня 2016 року.
Не погоджуючись із ненарахуванням індексації грошового забезпечення, ОСОБА_1  звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно з частиною 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону № 2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон № 1282-XII).
Статтею 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина 1 статті 4 Закону № 1282-XII).
Частинами 1-2 статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина 6 статті 5 Закону № 1282-XII).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі – Порядок № 1078). 
Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року № 491-ІV.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку № 1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
На підставі аналізу наведених положень законодавства апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Водночас апеляційний суд звертає увагу, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону № 1282-XII  для проведення індексації, а зазначає лише про відсутність у межах коштів військової частини НОМЕР_1 , передбачених на виплату грошового забезпечення, можливості виплати індексації його грошового забезпечення. 
При цьому апеляційний суду зазначає, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Щодо апеляційних вимог позивача про стягнення з В/ч НОМЕР_1 на користь позивача індексації грошового забезпечення за спірний період у розмірі 95487,86 грн, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до статті 9 Закону № 1282-XII  індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення)
З аналізу приписів Закону № 1282-XII    та Порядку № 1078  (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема розміру посадового окладу, базового місяця для обчислення індексації, покладено саме підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по лютий 2018 року, як вірно вирішено судом першої інстанції.
При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про виплату компенсації грошового забезпечення за період з березня 2018 по вересень 2018 року з мотивів, зазначених у оскаржуваному судовому рішенні.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 380/4424/20 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	М. П. Кушнерик