ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12617/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 вересня 2020 року                                                                                 м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,
 за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Сікача Олександра Володимировича, Державної казначейської служби України, третя особа - Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції   про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 31 серпня 2020, - 

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив визнати дії інспектора УПП в м. Києві ДПП Сікача О. В. протиправними та скасувати постанову Інспектора Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Сікача Олександра Володимировича серії ЕАМ №2603272 від 29.05.2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП.
Також просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь компенсацію за моральну шкоду в розмірі 20000 грн.00 коп. та витрати на сплату судового збору в розмірі 840 грн.80 коп.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною так як позивачем не вчинено порушень ПДР.
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 позов задоволено частково.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
В судове засідання з`явився апелянт та його представник, апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 
Статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно ч. 5 вказаної статті, суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.
Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників відповідачів.
Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як убачається з матеріалів справи, Інспектора Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Сікача Олександра Володимировича серії ЕАМ №2603272 від 29.05.2020 року, притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 51 грн.
Згідно з вказаної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2603272, винесену 29.05.2020 року о 09 год. 56 хв. інспектором УПП в м. Києві ДПП Сікачем О. В. по вул. Народного Ополчення 9, в м. Київ, ОСОБА_1 о 09 год. 52 хв., бігав по проїздній частині вул. Великої Кільцевої дороги, 11 в м. Києві поза пішохідним переходом в невстановленому місці, на зауваження не реагував та кидався під автомобілі, чим порушив п. 4.7 Правил дорожнього руху України, відповідальність за порушення якого передбачена 1 ст. 127 КУпАП. 
Вважаючи таку постанову незаконною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Судом першої інстанції  задоволено позов  частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2603272 від 29.05.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, з накладенням штрафу в розмірі 51 грн., справу про адміністративне правопорушення закрити.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.
Пунктами 1.1, 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 2.4 (а) ПДР України, визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, які зазначені в п. 2.1 ПДР України.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою  статті 121,  статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою     статті 123,  статтею 124-1, статтями 125,  126, частинами першою, другою і третьою     статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою     статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140     КУпАП.
Отже, наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 126, 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення.
Пунктом 4.14 Правил дорожнього руху передбачено, що пішоходам забороняється:
а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;
б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід;
в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину;
г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження;
ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху;
д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.
Частиною 1 статті 126 КУпАП, визначено відповідальність за адміністративне правопорушення, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Відповідно до ч. 1 ст. 127 КУпАП непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху тягнуть за собою попередження або накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
За нормами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами  в  справі  про  адміністративне  правопорушення,  є будь-які фактичні дані,  на  основі  яких  у  визначеному  законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення,  винність  даної  особи  в  його вчиненні та інші обставини,  що  мають  значення  для  правильного вирішення  справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення,    поясненнями особи, яка притягається  до  адміністративної  відповідальності,  потерпілих, свідків, висновком  експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки,  відеозапису,  у  тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також  працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-   і   кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до  адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі,  які  використовуються  при  нагляді за виконанням правил, норм  і  стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Нормами ч.ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даному випадку, для підтвердження порушення позивачем пп. «г» п. 4.14 Правил дорожнього руху України, відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, із відповідною фіксацією вчиненого правопорушення тощо.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №338/126/17.
Крім того, з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2603229, винесеної 29.05.2020 року о 09 год. 50 хв. інспектором УПП в м. Києві ДПП Сікачем О. В. вбачається, що 29.05.2020 року о 09 год. 03 хв. в м. Києві по вул. Великій Кільцевій дорозі, 11, ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen», д.н., під час руху розмовляв по телефону, тримаючи його в руці, не користувався засобами пасивної безпеки, не пред`явив поліс ОСЦПВВНТЗ, за що його притягнуто до відповідальності за ст. 126 ч. 1 КУпАП за порушення п. 2.1. г ПДР України. 
Разом з тим, оскаржувана постанова серії ЕАМ № 2603272 винесена 29.05.2020 року о 09 год. 56 хв. в м. Київ по вул. Народного Ополчення 9 за фактом правопорушення передбаченого ст. 127 ч. 1 КУпАП вчиненого о 09 годині 52 хвилини по вул. Великій Кільцевій, 11 в м. Києві.
Таким чином, різниця в часі винесення постанов та місця їх винесення (за участю позивача) не відповідає реальній можливості перебування останнього фізично за вищевказаними адресами в м. Києві, а саме, о 09 год. 50 хв. по просп. Повітрянофлотському, 49, о 09 годині 52 хвилини по вул. Великій Кільцевій, 11, о 09 год. 56 хв. по вул. Народного Ополчення, 9. 
Неможливість перебування позивача з інтервалом в 2-4 хвилини за вказаними адресами підтверджується даними щодо відстані між вказаними адресами, відповідно до яких суд вважає очевидним той факт, що вказані відстані фізично не можливо подолати за 4-6 хвилин.
Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.
На переконання колегії суддів, відповідач не надав належні докази, в розумінні норм КАС України, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Однак, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд вважає, існування зазначених обставин не може безумовно вважатися завданням особі моральної шкоди. Зібраними у справі доказами неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між будь-якими моральними стражданнями позивача та фактом притягнення його до адміністративної відповідальності.
При цьому, сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.
В задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача 20000 грн. моральної шкоди правомірно  відмовлено судом першої інстанції, оскільки позивачем на підтвердження своїх доводів не було надано належних та допустимих доказів.
Отже, доводи апеляційної скарги та апелянта не знайшли своє відображення під час апеляційного розгляду, докази на підтвердження того, що позивач зазнав моральних страждань, у матеріалах справи відсутні, через що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Сікача Олександра Володимировича, Державної казначейської служби України, третя особа - Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції ,   про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди- залишити без задоволення.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

          О. М. Ганечко

          Повний текст постанови виготовлено 05.10.2020