Справа № 444/2252/19                                Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1617/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:3

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Приколоти Т.І., Мікуш Ю.Р.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 – ОСОБА_6 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 24 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Жовківської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування розпорядження, державного акта та його реєстрації, скасування державної реєстрації земельної ділянки та права власності на земельні ділянки,
ВСТАНОВИЛА:
       Ухвалою  Жовківського районного суду Львівської області від 24 квітня 2020 року забезпечено позов ОСОБА_1 до Жовківської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування розпорядження, державного акта та його реєстрації, скасування державної реєстрації земельної ділянки та права власності на земельні ділянки шляхом заборони Міністерству юстиції України, суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до набрання законної сили судовим рішенням у справі за цивільним позовом, вчинення реєстраційних дій та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-яких відомостей щодо прав власності на нерухоме майно та речових прав похідних від права власності щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 4622787900:32:000:0113, 4622787900:32:000:0115, 4622787900:32:000:0116, 4622787900:32:000:0114, площею по 0,5 га кожна, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.03), місце розташування: Львівська область, Жовківський район, Річківська сільська рада (за межами населеного пункту).
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Жовківської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування розпорядження, державного акта та його реєстрації, скасування державної реєстрації земельної ділянки та права власності на земельні ділянки шляхом заборони ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії, пов`язані з володінням чи користуванням земельними ділянками з кадастровими номерами 4622787900:32:000:0113, 4622787900:32:000:0115, 4622787900:32:000:0116, 4622787900:32:000:0114, площею по 0,5 га кожна, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.03), місце розташування: Львівська область, Жовківський район, Річківська сільська рада (за межами населеного пункту), як то обробіток землі, внесення добрив чи засобів захисту рослин. посів чи висадка сільськогосподарських культур та будь-які інші дії (роботи чи заходи), пов`язані з доступом до вказаної земельної ділянки чи її використанням у будь-який спосіб – відмовлено.
Вказану ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що в ухвалі суду не вказано підстави відмови у забезпеченні позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані з володінням чи користуванням земельними ділянками.
Крім цього вважає, що судом першої інстанції не враховано та не надано належної оцінки високим ризикам того, що ОСОБА_7 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_3  та ОСОБА_5  можуть розпочати польові сільськогосподарські роботи на спірній земельній ділянці або зібрати урожай. Вважає, що в будь-який момент розгляду цієї справи у суді  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_3  або ОСОБА_5  можуть вчинити будь-які протиправні дії, пов`язані з володінням чи користуванням землею, якою користується позивач та на якій зараз знаходяться посіви позивача, як то обробіток землі, внесення добрив чи засобів захисту рослин, посів чи висадка сільськогосподарських культур та будь-які інші дії (роботи чи заходи) тощо, що може призвести до знищення посівів позивача та завданню йому значних збитків у зв`язку з цим.
Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині відмовлених вимог.
Також вказану ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 – ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом не взято до уваги договори купівлі-продажу земельних ділянок, які наявні в матеріалах даної цивільної справи. Під час укладення договорів купівлі-продажу відповідних земельних ділянок, укладених 22.05.2019  ОСОБА_4   ОСОБА_3  та ОСОБА_5  з ОСОБА_7  у останнього були наявні належним чином оформлені правовстановлюючі документи на спірні земельні ділянки, оформлення правочинів здійснювалось у встановленому законом порядку, жодних заборон чи обтяжень на спірні земельні ділянки під час їх відчуження виявлено не було, у кадастровій карті була відсутня інформація про помилки геометрії щодо спірних земельних ділянок. Тому, у ОСОБА_4 ,  ОСОБА_3  та ОСОБА_5  не було жодних обгрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_7  не мав права відчужувати спірні земельні ділянки.Оскільки спірні земельні ділянки були придбані ОСОБА_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за відплатним договором в ОСОБА_7 , то ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є добросовісними набувачами, а тому немає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. 
Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 – ОСОБА_6 , у відзиві просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_8 відмовити(т.2 а.с.50-60).
У судовому засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу суду скасувати в частині відмови у задоволенні заяви, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 відмовити. Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 – ОСОБА_6 просив його апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу суду скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. 
Інші учасники  в судове засідання не з`явилися,були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на  які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,  які  були досліджені в   судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних (несумлінних ) дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення. 
При цьому, інститут забезпечення позову спрямований проти дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).
Заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №  543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).
Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
Види забезпечення позову наведено у статті 150 ЦПК України. Згідно із положеннями пунктів 1, 2 та 4 частини першої цієї статті Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
Як убачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 полягають у визнанні недійсним та скасування розпорядження, державного акта та його реєстрації, скасуванні державної реєстрації земельної ділянки та права власності на земельні ділянки.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального законодавства вжиті заходи забезпечення позову, які є співмірними із заявленими позовними вимогами і такі не порушують прав, як сторін права власності на земельні ділянки, так і третіх осіб, враховуючи їх тимчасовий характер.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви в частині про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії, пов`язані з володінням чи користуванням земельними ділянками, так як така вимога не стосуються предмету спору та жодним чином не може вплинути на хід виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову.
Проте, як вказано вище, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання.
Тобто виконання можливого рішення суду про задоволення позову не залежатиме від вчинення будь-яких дій, пов`язаних з володінням чи користуванням земельними ділянками, яких стосується спір.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 – ОСОБА_6 залишити без задоволення.
       Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 24 квітня 2020 року залишити без змін. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

       Повний текст постанови складено:20.11.2020

Головуючий         

Судді