ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року		Справа № 380/3250/20 пров. № А/857/10820/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2020 року (суддя Сасевич О.М., м.Львів, повний текст складено 11 серпня 2020 року) у справі за його позовом до Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

29.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (далі – ТОВ) звернулося до суду із позовом до Державної податкової служби України (далі – ДПС) та Головного управління ДПС у Львівській області (далі – Головне управління) в якому просило визнати протиправним та скасувати:
рішення комісії Головного управління яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі – Комісія, ЄРПН, Реєстр відповідно) про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН від 22.01.2019, 23.01.2019, 15.02.2019, 18.02.2019, 06.03.2019, 12.03.2019, 15.03.2019 з відповідними номерами (далі – Рішення) всього у кількості п`ятдесят Рішень;
зобов`язати ДПС зареєструвати п`ятдесят податкових накладних від 09.03.2018, 10.03.2018, 13.03.2018, 14.03.2018 (далі – ПН) у реєстрації яких відмовлено оскаржуваними Рішеннями, датою їх подання на реєстрацію.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2020 року у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено. Залишено без розгляду позов ТОВ до ДПС та Головного управління про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій.
Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить визнати поважними причини пропуску ТОВ пропуску строку звернення до адміністративного суду, скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суд першої інстанції.
В доводах апеляційної скарги вказує, що, згідно Податкового кодексу України (далі – ПК; в редакції, чинній на час прийняття спірних Рішень) платник податків може оскаржити до суду податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який строк, з врахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК (тобто не пізніше 1095 днів). Підставою поновлення строків звернення з адміністративним позовом до суду вважає зміну практики Верховного Суду щодо застосування статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) та тлумачення норм статті 56 ПК. На думку позивача-апелянта зміна судової практики з питань обчислення строків звернення з позовом до суду у сторону його зменшення (скорочення) після спливу тривалого строку з моменту прийняття оскаржуваних Рішень, є поважною причиною для його поновлення, оскільки скаржник у даному випадку не міг сформулювати з достатньою чіткістю свого поведінку та не допустив недбалість, легковажність, байдужість чи неорганізованість до права на доступ до суду. Крім того, з врахуванням того, що згадана зміна у тлумаченні закону виникла після прийняття оскаржуваних Рішень та після спливу шести місяців, то позивач розраховував на можливість оскарження таких рішень протягом 1095 днів.
Головне управління у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
ДПС відзиву на апеляційну скаргу не подала.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною другою статті 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятої статті 242 КАС передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовою позицією викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №640/46/19, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 56.23 статті 56 ПК передбачено, що оскарження рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється у порядку, визначеному цією статтею з урахуванням таких особливостей: скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику; скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних розглядається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, за участі уповноваженої особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику; скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних розглядається протягом 10 календарних днів з дня отримання такої скарги центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. Термін розгляду скарги не може бути продовженим; якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних не надсилається платнику податків протягом 10-денного строку, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку.
Відповідно до абзаців 1-3 пункту 56.18 статті 56 ПК з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Статтею 102 ПК передбачено строк давності тривалістю 1095 днів (2555 днів у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу).
Таким чином, вказані вище положення ПК передбачають, що строк для звернення платника податків до адміністративного суду із позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу становить 1095 днів (2555 днів у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу) і обчислюється з дня отримання платником податків такого рішення.
Проте, у постанові від 2 липня 2020 року у справі №1.380.2019.006119 Верховний Суд відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах в частині, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК є спеціальними по відношенню до приписів статті 122 КАС України, а тому незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження, строк звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН становить 1095 днів, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року (справа №640/46/19), від 17 лютого 2019 року (справа №813/4921/17).
Правова позиція Верховного Суду, викладена у цій постанові, полягає перш за все у тому, що у справах цієї категорії застосовуються загальні строки звернення до суду, визначені нормами КАС, а не ПК.
Таким чином, згідно позиції Верховного Суду, строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору, визначається частиною першою статті 122 КАС і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи позивач дізнався про порушення його прав, у зв`язку із прийняттям контролюючим органом Рішень про відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, а саме: 22.01.2019, 23.01.2019, 15.02.2019, 18.02.2019, 06.03.2019, 12.03.2019, 15.03.2019.
Позивач в адміністративному порядку Рішень контролюючого органу (Комісії) не оскаржував, відтак строк звернення до суду становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З даним позовом позивач звернувся до суду лише 29.04.2020, в той час коли строк оскарження спірних рішень закінчився наприкінці 2019 року.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивач фактично дізнався про порушення його прав та законних інтересів у 2019 році, а з позовом до суду про скасування вищевказаних Рішень Комісії про відмову у реєстрації податкових накладних в ЄРПН звернувся 29.04.2020, тому ТОВ пропущено шестимісячний строк звернення до суду.
Дотримання строків звернення до суду з позовною заявою є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Це дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.
Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від 3 квітня 2008 року, §41) зазначено, що «Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».
Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
При цьому, представником позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено будь-яких поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із вищезазначеними вимогами.
Водночас, на переконання суду, зміна Верховним Судом правової позиції, як зазначає представник позивача у своїй заяві та запереченнях, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Суд наголошує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.
Згідно з частиною першою статті 121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли вказаним Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За таких обставин, суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 КАС, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, під час розгляду питання щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду представник позивача не надав в обґрунтування своїх стверджень достатніх доказів у підтвердження обставин, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду із позовом. В той же час, наведені представником відповідачів обставини щодо відсутності поважних причин пропуску строку звернення до суду, знайшли підтвердження відповідними доказами, зокрема, наявними у справі документами. Тож, суд не вбачає можливим визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою-четвертою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, враховуючи особливості застосування норм матеріального та процесуального права у спірних відносинах, підставно відмовив у задоволенні заяви представника ТОВ про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення такого строку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Cуддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.