ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 140/5666/20 пров. № А/857/8494/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Гінди О. М., Курильця А. Р., 
з участю секретаря судового засідання –     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення  Волинського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 140/5666/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя в 1-й інстанції – Лозовський О.А.,
час ухвалення рішення – 09.06.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначена,

                                                    в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача – Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення  ГУ ДФС у Волинській області від 30 вересня 2019 року №01000863302, яким їй збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «ПДВ з ввезених на територію України товарів» на 27898,41 грн, в тому числі: за податковими зобов`язаннями – 22318,73 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) – 5579,68 грн та №0000873302, яким їй збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності» на 12681,10 грн, в тому числі: за податковими зобов`язаннями – 10144,88 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) – 2536,22 грн.   

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду  від 09 червня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 30 вересня 2019 року №01000873302 та №0000863302.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що в результаті порівняння та співставлення відомостей із документів, отриманих від митного органу Республіки Литва, що стосуються експорту товару з території іноземної держави та митної декларації (далі - МД) типу ІМ 40ДЕ і супровідних документів до неї, оформленою Волинською митницею ДФС, встановлено повну ідентичність транспортного засобу. Зокрема, повна відповідність номера кузова за ідентифікаційним номером та інших характеристик автомобіля із ввезеним та оформленим в Україні дає підстави однозначно ідентифікувати транспортний засіб, як повністю ідентичний товар, митне оформлення якого здійснювалося за МД, що підлягала перевірці та стверджувати, що даний транспортний засіб був оформлений в Литовській Республіці на експорт. З отриманих відомостей вбачається, що при митному оформленні транспортних засобів, їх вартісні показники в Україні були задекларовані недостовірно, а вартість транспортних засобів згідно з інвойсами значно нижча, ніж задекларовані в країні відправлення Литва до країни призначення Україна. Просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що отримана відповідачем від Литовської Республіки інформація, а саме: експортна митна декларація від 29 травня 2018 року №18LTKC0100EK06В3А4, за змістом якої товар поставлявся від компанії UAB “TD TRANSPORT”, Marijampole LT до Sergii Vaskin, Luck, Konsakina 12-61, стосуються інших зовнішньоекономічних контрактів, за якими позивач не є стороною правовідносин. Позивач спірний автомобіль придбала в іноземної фімри ОСОБА_2 на підставі контракту №2018/3658 від 29 травня 2018 року, такий ввезений на територію України, а також стосовно нього були здійснені усі митні формальності, що свідчить про безпідставність тверджень податкового органу про порушення нею положень митного та податкового законодавства. Вважає доводи апелянта безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та просить залишити його без змін.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Представник апелянта (відповідача) -  Ярошик Т. В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача – Кривошей А. М. у судовому засіданні заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом проведена документальна невиїзна перевірка ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 30 серпня 2019 року №17537/03-20-13-02/ НОМЕР_1 «Про результати документальної невиїзної перевірки ОСОБА_1 дотримання вимог законодавства України з питань правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування та сплати митних платежів при оформленні товару за митною декларацією від 31 травня 2018 року №UА205090/2018/041293.
Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 пункту 1 статті 49, пункту 2 частини другої статті 52, частини першої статті 257, частини першої статті 295 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI із змінами та доповненнями (далі – МК України); пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755VІ із змінами та доповненнями (далі – ПК України), в результаті чого занижено податкове зобов`язання за митною декларацією №UА205090/2018/041293 від 31 травня 2018 року, яке підлягає перерахуванню до Державного бюджету України на загальну суму 32463,61 грн., в тому числі ввізне мито – 10144,88 грн., податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів – 22318,73 грн.
Так, у акті перевірки зазначено, що митний орган Республіки Литва на підставі Угоди між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво у боротьбі з порушеннями митного законодавства та Меморандуму про порядок надання  взаємодопомоги між Державним комітетом України та Митним Департаментом при Міністерстві фінансів Литовської республіки від 18 квітня 1995 року, що діє на період цієї Угоди, звернувся до Державної фіскальної служби України в частині надання адміністративної допомоги щодо підтвердження фактів ввезення на митну територію України та митного оформлення автомобіля марки - RENAULT, модель – MEGAN, номер кузова - НОМЕР_2 .
Митним департаментом Міністерства фінансів Литовської Республіки надані документально підтверджені відомості про фактичну ціну придбання транспортного засобу, що експортований на митну територію України відправником UAB «TD TRANSPORT».
Під час опрацювання та порівняння документів, отриманих від митних органів Литовської Республіки та документів, на підставі яких здійснено митне оформлення на Волинській митниці ДФС за митною декларацією ІМ40ДЕ №UА205090/2018/041293 від 31 травня 2018 року, встановлено заниження митної вартості вищевказаного транспортного засобу на загальну суму 101448,75 грн., в тому числі: автомобіль марки - RENAULT, модель – MEGAN, номер кузова - НОМЕР_2 , що був оформлений на Волинській митниці ДФС за МД №UА205090/2018/041293 від 31 травня 2018 року на підставі інвойсу від 29 травня 2018 року №2018/3658; митна вартість товару згідно з МД країни імпорту –56637,40 грн.; експортна МД від 29 травня 2018 року №18LTKC0100EK06В3А4, інвойс країни-експорту від 29 травня 2018 року TSC №0178528, завірений договір купівлі-продажу з UAB «TD TRANSPORT» №03753 від 29 травня 2018 року; митна вартість товару згідно з МД країни експорту – 158086,15 грн.; відхилення 101448,75 грн.
У результаті порівняння та співставлення відомостей, задекларованих ОСОБА_1 у МД ІМ40ДЕ №UА205090/2018/041293 від 31 травня 2018 і супровідних до неї документів та митній декларації, отриманій від уповноважених органів Литовської Республіки, що стосуються експорту транспортного засобу з території іноземної держави, встановлено повну ідентичність транспортного засобу, а саме: автомобіль марки - RENAULT, модель – MEGAN, номер кузова - НОМЕР_2 , рік випуску – 2012, об`єм двигуна – 1461 см. куб., потужність двигуна – 81 кВт, тип кузова – легковий універсал, кількість місць включаючи водія – 5, колір – білий, колісна формула – 4х2, виробник – Франція, що оформлений Волинською митницею ДФС за вказаною митною декларацією. Аналогічний номер кузова та характеристики зазначені в експортній митній декларації Литовської Республіки від 29 травня 2018 року № 8LTKC0100EK06В3А4 на експорт товару в Україну.
Вказаний транспортний засіб експортовано з території Литовської Республіки від компанії продавця UAB «TD TRANSPORT» на підставі завіреної копії рахунку-фактури (інвойс) TSC №0178528 від 29 травня 2018 року та завіреного договору купівлі-продажу з UAB «TD TRANSPORT» серії TDT №03753 від 29 травня 2018 року. 
Перевіркою встановлено, що автомобіль, вказаний в отриманих від митних органів Литовської Республіки документах, можна однозначно ідентифікувати як такий, що був оформлений за МД ІМ40ДЕ №UА205090/2018/041293 від 31 травня 2018 року.
Повна відповідність номерів кузовів за ідентифікаційним номером (VIN-код - це унікальний серійний номер, що застосовується в автомобільній промисловості для індивідуального розпізнання кожного механічного транспортного засобу) та інших характеристик автомобіля (співпадають марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, тип двигуна, потужність тощо) із ввезеним та оформленим в Україні дає підстави однозначно ідентифікувати транспортний засіб, як повністю ідентичний товар, митне оформлення якого здійснювалося за МД, що підлягала перевірці та стверджувати, що проданий та оформлений в Республіці Литва на експорт для відправлення в країну призначення - Україну.
Умови поставки в ІМ40ДЕ №UА205090/2018/041293 від 31 травня 2018 року, згідно з  якою здійснено ввезення товару, зазначені Німеччина, згідно з завіреною копією рахунку-фактури від 23 березня 2018 року № 09-55, що оформлена Волинською митницею ДФС.
За інформацією бази даних ПІК АСМО «Інспектор» ІС «Перегляд пропуску через митний кордон України» ввезення товарів на митну територію України здійснено самоходом, код виду транспорту – 90 «Транспортний засіб, що переміщується своїм ходом як товар» згідно з класифікатором видів транспорту, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року №1011.
Згідно з даними експортної декларації Литовської Республіки від 29 травня 2018 року №18LTKC0100EK06В3А4 транспортний засіб - автомобіль марки - RENAULT, модель – MEGAN, номер кузова - НОМЕР_2 був оформлений на покупця – громадянина України – ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .
За даними опису товару в гр. 31 МД відомості про неналежний стан транспортного засобу (поломка, аварія тощо), які б підтверджували втрату у своїй вартості від дати продажу/експорту в Литві та дати купівлі/продажу в Україні, відсутні.
Перевіркою встановлено, що при митному оформленні товару його митна вартість в Україні була задекларована недостовірно. Вартість товару нижча, ніж задекларована в країні відправлення - Республіки Литва. 
Під час перевірки правильності декларування митної вартості товару після їх випуску визначено митну вартість автомобіля марки - RENAULT, модель – MEGAN, номер кузова - НОМЕР_2 в розмірі 158086,15 грн.
Встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 32463,61 грн, в тому числі: ввізне мито – 10144,88 грн, податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів – 22318,73 грн.
На підставі акту перевірки від 30 серпня 2019 року №17537/03-20-13-02/ НОМЕР_1 ГУ ДФС у Волинській області 30 вересня 2019 року прийняті податкові повідомлення-рішення №01000863302, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «ПДВ з ввезених на територію України товарів» на 27898,41 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями – 22318,73 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) – 5579,68 грн. та №0000873302, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності» на 12681,10 грн, в тому числі: за податковими зобов`язаннями – 10144,88 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) – 2536,22 грн. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що митну вартість імпортованого товару, вказану декларантом позивача у митній декларації №UА205090/2018/041293 від 31 травня 2018 року визначено за резервним методом. До митної декларації позивачем подано всі документи, необхідні для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість ввезеного для здійснення митного оформлення товару. Отримана відповідачем від Литовської Республіки інформація, а саме: експортна митна декларація від 29 травня 2018 року №18LTKC0100EK06В3А4, за змістом якої товар поставлявся від компанії UAB “TD TRANSPORT”, Marijampole LT до Sergii Vaskin, Luck, Konsakina 12-61, стосуються інших зовнішньоекономічних контрактів, за якими позивач не є стороною правовідносин, оскільки позивачем спірний автомобіль був придбаний в іноземної фімри ОСОБА_2 на підставі контракту №2018/3658 від 29 травня 2018 року, ввезений на територію України, а також стосовно нього були здійснені усі митні формальності, що свідчить про безпідставність тверджень податкового органу про порушення ОСОБА_1 положень митного та податкового законодавства. Відповідач не довів належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог податкового та митного законодавства в частині заниження податкових зобов`язань під час ввезення товару на митну територію України, а тому оскаржувані податкові повідомлення- рішення підлягають скасуванню.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.8 ст.264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Приписами п.8 ч.1 ст.336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів, в тому числі і направлення запитів до інших державних органів, установ організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.
Згідно з положеннями ст.272 МК України, пп.«в» п.185.1 ст.185 ПК України ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування митними платежами - ввізним митом та податком на додану вартість.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є : для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру.
Згідно зі ст.278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
П.190.1 ст.190 ПК України передбачає, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Згідно з п.187.8 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Судом встановлено, що митну вартість імпортованого товару, вказану декларантом позивача у МД ІМ40ДЕ UА205090/2018/041293 від 31 травня 2018 року визначено за резервним методом, до якої подано всі документи, необхідні для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість ввезеного для здійснення митного оформлення товару, на підставі яких було проведено митне оформлення товару; також на підставі вказаних документів була визначена митна вартість ввезеного автомобіля.
Згідно з ч.2 ст.351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
П.5 ч.1 ст.352 МК України передбачає, що посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані, зокрема, отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення. 
У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах (п.54.4 ст.54 ПК України).
Таким чином, проаналізувавши наведені вище правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати лише офіційна документально підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав, зокрема, щодо вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів і стосуватись зовнішньоекономічних операцій, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, отримана відповідачем від Литовської Республіки інформація, а саме: експортна митна декларація № 18LTKC0100EK06В3А4 від 29 травня 2018 року стосується інших зовнішньоекономічних контрактів, за якими позивач не є стороною правовідносин, що свідчить про безпідставність доводів контролюючого органу про порушення ОСОБА_1  положень митного та податкового законодавства.
Матеріалами справи стверджується, що згідно з експортною декларацією №18LTKC0100EK06В3А4 від 29 травня 2018 року товар поставлявся від компанії UAB «TD TRANSPORT» громадянину ОСОБА_4 , який цей транспортний засіб на територію України не ввозив та не здійснював митних процедур.
Відповідно до ч.1 ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2 ст.52 МК України).
Згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
У разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч.7 ст.54 МК України).
Як встановлено судом, під час митного контролю уповноважені митні органи, з урахуванням поданих декларантом документів, не мали зауважень до заявленої митної вартості товару, що імпортувався позивачем.
Таким чином, з врахуванням наведеного вище правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем (його декларантом) відповідно до МД ІМ40ДЕ № UА205090/2018/041293 від 31 травня 2018 року здійснено розмитнення ввезеного товару (автомобіля) за правильно обраним методом визначення митної вартості товарів (за резервним методом), проведено оплату коштів на суму, вказану у договорі купівлі-продажу із WERNER EGERLAND №2018/3658 від 29 травня 2018 року, а тому проведення відповідачем донарахувань з податку на додану вартість та ввізного мита є безпідставними та необґрунтованими.
Крім того, приймаючи рішення у цій справі, судом першої інстанції правильно враховано ту обставину, що за наслідками розгляду постанови про порушення митних правил Волинської митниці ДФС відносно ОСОБА_1 , Любомльським районним судом Волинської області прийнято рішення від 17 квітня 2019 року у справі №163/2525/18, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року, яким закрито провадження у цій справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України.
Зокрема, у цьому рішенні суд зазначив, що самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у її діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів у повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару. Такі документи лише свідчать, що литовська компанія UAB «TD TRANSPORT» задекларувала, але не здійснила експорт транспортного засобу з ЄС. В оскаржуваній постанові посадова особа митниці жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, аніж тим, що подані до митного оформлення Волинській митниці ДФС.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Ч.2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, доказів про те, що ОСОБА_1 мала причетність до оформлення наданої уповноваженим органом іноземної держави експортної декларації, рахунку-фактури не здобуто, хоча податковим органом встановлена повна відповідність саме ознак ввезених автомобілів.
Таким чином, відповідач, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи литовських митних органів, не перевірив обставини завершення експорту товару; для усунення сумнівів не скерував запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по литовських документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом.
Самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами по справі, також в Акті перевірки жодним чином не обумовлено підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, ніж тим, що подані до митного оформлення на митниці.
Виходячи із змісту ч.6 ст.69 МК України, донарахування сум податкових зобов`язань після завершення процедури митного оформлення товарів, можливо виключно у разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем наявності складу податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень і, як наслідок, безпідставне збільшення грошових зобов`язань з ПДВ та мита.
Крім того, митне оформлення транспортного засобу проведено відповідно до декларації МД ІМ40ДЕ № UА205090/2018/041293 від 31 травня 2018 року, згідно з якою митна вартість автомобіля визначена за 6 (резервним) методом (графа 43 декларації).
В порядку ст.55 МК України контролюючий орган коригування митної вартості транспортного засобу, в тому числі із застосуванням основного методу (за ціною договору), не проводив, відповідне рішення в матеріалах справи відсутнє.
Таким чином, самостійне визначення відповідачем розміру таких платежів на підставі документів, що були отримані від литовських митних органів, не відповідає положенням МК України щодо процедури коригування такої вартості (останніми не передбачено можливості переходу від резервного методу до основного методу), через що висновки Акту перевірки не ґрунтуються на вимогах закону.
Аналізуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог податкового та митного законодавства в частині заниження податкових зобов`язань під час ввезення товару на митну територію України, а тому оскаржувані податкові повідомлення- рішення підлягають скасуванню, оскільки митну вартість імпортованого товару, вказану декларантом позивача у митній декларації №UА205090/2018/041293 від 31 травня 2018 року визначено за резервним методом, до такої позивачем подано всі документи, необхідні для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість ввезеного для здійснення митного оформлення товару. Отримана відповідачем від Литовської Республіки інформація, а саме: експортна митна декларація від 29 травня 2018 року №18LTKC0100EK06В3А4, за змістом якої товар поставлявся від компанії UAB “TD TRANSPORT”, Marijampole LT до Sergii Vaskin, Luck, Konsakina 12-61, стосуються інших зовнішньоекономічних контрактів, за якими позивач не є стороною правовідносин, так як позивачем спірний автомобіль був придбаний в іноземної фімри WERNER EGERLAND на підставі контракту №2018/3658 від 29 травня 2018 року, ввезений на територію України, а також стосовно нього були здійснені усі митні формальності, що свідчить про безпідставність тверджень податкового органу про порушення ОСОБА_1 положень митного та податкового законодавства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до  ст.316 КАС України  апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без  задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 140/5666/20 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 09 листопада 2020 року.