Справа № 569/11956/15-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Кухарець В. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1090/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
27 жовтня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Осіпука В. В., Шевчук Л. Я.,
з участю:
секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,
представника позивача - Домальчука Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2016 року,
                                       В С Т А Н О В И В:

       У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк (далі - ПАТ АБ) «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вимоги обгрунтовано тим, що 08 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АТ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 60 000 доларів США строком до 07 лютого 2020 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 % річних.
Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором у цей же день між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно з яким останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.
З урахуванням уточнених позовних вимог банк вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальницею ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 23 вересня 2016 року становить 30 362,61 доларів США, 112 840,79 грн та складається із: строкової заборгованості за кредитом - 17 082,99 доларів США; простроченої заборгованості за кредитом - 9 491,86 доларів США; простроченої заборгованості за процентами - 3 787,76 доларів США; пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах позовної давності - 89 50635 грн; пені за несвоєчасну сплату процентів - 23 334,44 грн, яку позивач просить стягнути солідарно як з боржника, так і з поручителя.
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про розірвання кредитного договору, укладеного 08 лютого 2008 року між нею та банком, посилаючись на те, що банк в односторонньому порядку підвищив проценти за користування кредитом, що суперечить статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та є істотним порушенням умов договору.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2008 року в сумі 30 362,61 доларів США та 112 840,79 грн. Зустрічний позов залишено без розгляду. Вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто солідарно з відповідачів понесені банком витрати на сплату судового збору. 
Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права та неповно з"ясовано фактичні обставини справи і не досліджено та не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Вважає, що оскільки претензія банком була направлена 15.10.2014 року, а позов - 18.08.2015 року,то порука припинилась згідно з ч.4 ст.559 ЦК України. Крім того, порука припинилась і у зв"язку з одностороннім збільшенням зі сторони банку відсотків за користування кредитом, а тому в позові слід було відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, порука не припинилась, а тому вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, отже просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2016 року змінено в частині розподілу судових витрат та стягнуто в рівних долях з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» судові витрати в сумі 6 321,83 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задоволено частково.
Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 4 ст. 31 ЦПК України дана цивільна справа передана на розгляд Волинському апеляційному суду. 
Оскільки в частині залишення без розгляду зустрічного позову судове рішення не оскаржується, то в цій частині апеляційним судом воно не переглядається і на предмет законності та обгрунтованості не перевіряється. 
Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Представник позивача апеляційну скаргу заперечив, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін із підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. 
В судове засідання відповідачі не з"явилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, про що є відповідні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.
Згідно з частинами першою - п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, враховуючи висновки суду касаційної інстанції, викладені в його постанові за результатами касаційного перегляду судового рішення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Зі змісту постанови Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, якою було скасоване попереднє судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі, видно, що суд касаційної інстанції покликався на правову позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Зазначив, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припинилися після звернення банку з вимогою про дострокове стягнення кредиту у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чиномвідповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Судом встановлено, що 08 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав останній грошові кошти в розмірі 60 000 доларів США строком до 07 лютого 2020 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 % річних.
Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором у цей же день між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 (позичальником) своїх зобов`язань за кредитним договором.
Згідно з розрахунком, наданим ПАТ АБ «Укргазбанк», у ОСОБА_1 станом на 23 вересня 2016 року наявна заборгованість, яка становить 30362,61 доларів США та 112 840,79 грн і складається з: строкової заборгованості за кредитом - 17 082,99 доларів США; простроченої заборгованості за кредитом - 9 491,86 доларів США; простроченої заборгованості за процентами - 3 787,76 доларів США; пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах позовної давності - 89 50635 грн; пені за несвоєчасну сплату процентів - 23 334,44 грн.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, 25 травня 2015 року на адресу боржника та поручителя направлялась вимога про дострокове повернення усієї заборгованості за кредитом.
Зі змісту цієї вимоги вбачається, що банк просить протягом 10 днів з дня отримання цієї вимоги сплатити заборгованість за простроченими та поточними нарахуваннями за кредитом та процентами за користування кредитом, яка виникла станом на 15 травня 2015 року, а також сплатити штрафні санкції, передбачені кредитним договором, тобто банк просить достроково повернути всю суму кредиту та нараховані проценти, а також пеню.
Отже, зверненням 25 травня 2015 року до позичальника та поручителя з вимогою про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору і порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. 
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц.
Звертаючись до суду з указаним позовом з урахуванням збільшення позовних вимог, ПАТ АТ «Укргазбанк» просило стягнути з відповідачів, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 23 вересня 2016 року, пеню за несвоєчасну сплату процентів та за несвоєчасне повернення кредиту.
Отже, банк нараховував проценти на прострочену суму кредиту та неустойку й після закінчення строку дії договору, а тому вимоги позову в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.
Разом з тим, у даній справі позивач вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених статтею 625 ЦК України, до суду не пред`являв, а тому відсутні законні підстави для їх задоволення.
Доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що банк втратив право вимагати у поручителя заборгованість за кредитним договором, оскільки пред`явив вимогу до поручителя 15 жовтня 2014 року, а з позовом звернувся лише 19 серпня 2015 року, тобто після спливу понад 10 місяців, є безпідставними, оскільки 15 жовтня 2014 року на адресу поручителя надсилалась вимога про усунення порушень та виконання поточних зобов`язань за кредитним договором, а не вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитними коштами.
Також є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що порука припинилась на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, так як банк в односторонньому порядку збільшив проценти за користування кредитом (з 12,5 % до 13,5 %), що призвело до збільшення обсягу відповідальності, оскільки збільшення процентної ставки передбачене кредитним договором (пунктом 3.1.10), з яким поручитель був ознайомлений, та не потребує внесення змін ні до кредитного договору, ні до договору поруки.
Крім того, при повторному перегляді в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення, з огляду на вказівки Верховного Суду у даній справі, на підтвердження обґрунтованості позовних вимог банком до Волинського апеляційного суду подано додатковий розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 25 травня 2015 року, який відповідачами не спростований, та з якого вбачається, що розмір заборгованості відповідачів становить 27 420,00 доларів США, який складається із: 
- заборгованості за кредитом строкової - 23 749,71доларів США;
- заборгованості за кредитом простроченої - 2 825,14 доларів США;
- заборгованості за процентами поточної - 229,32 доларів США;
- заборгованості за процентами простроченої - 615,83 доларів США;
- пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 14 580,76 грн.;
- заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату процентів - 4 233,27 грн.
Разом з тим, із даного розрахунку та уточненого розрахунку від 28 вересня 2016 року вбачається, що відповідачі продовжували сплачувати заборгованість у червні 2015 року на суму 750 доларів США, в липні 2015 року -330 доларів США та в серпні 2015 року - 150 доларів США, а всього на суму 1350 доларів США (а.с.82-85 т.1).
Оскільки вказані платежі не можуть бути зараховані на оплату процентів та неустойки після зміни банком строку кредитування, то суд вважає, що ці суми належить зарахувати як оплату за тіло кредиту.
За таких обставин та з урахуванням заявлених позовних вимог, часткового погашення кредиту після пред`явлення банком вимоги про дострокове стягнення всієї заборгованості, суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, та визначаючи загальний розмір заборгованості, враховує, що після звернення ПАТ АТ «Укргазбанк» з вимогою про дострокове стягнення кредиту в повному обсязі змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору, а тому колегія суддів доходить висновку, що у даному випадку заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачів, як із солідарних боржників, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення на користь позивача з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором в розмірі 26 070,00 доларів США та 16 236, 94 пені (виходячи з такого розрахунку: 26 574,85 - 1350 = 25 224,85 дол. США - тіло кредиту, 845,15 дол. США - проценти за користування кредитом станом на 25 травня 2015 року, та пеня на цей же період в розмірі 664,56 дол. США, що в перерахунку станом на день подачі збільшених позовних вимог становить 16 236,94 грн).
Відповідно до ч.10, 13 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат.
За наслідками розгляду апеляційної скарги позовні вимоги банку задоволено частково (на 76,42%). Матеріалами справи встановлено, що банк підтвердив понесені ним судові витрати на суму 6321 грн 83 коп., у зв`язку з чим на користь позивача з урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягає сплаті судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 4831,14 грн, а тому, понесені витрати слід покласти на відповідачів у рівних долях - по 2415,57 грн з кожного, а не солідарно, як помилково визначено судом першої інстанції. 
За подання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 понесено судових витрат на суму 15 323,70 грн, за подання касаційної скарги сплачено 12 643,66 грн, а всього апелянтом сплачено судового збору на суму 27 967,36 грн (а.с.105, 118, 181 т.1).
За наслідками розгляду апеляційної скарги у задоволенні позовних вимог банку відмовлено на суму, що становить 23,58% від заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим на користь ОСОБА_2 з банку підлягає стягненню 6594,70 грн. Таким чином, з банку в користь відповідача ОСОБА_2 слід стягнути різницю сум судових витрат за сплату судового збору у розмірі 4179,13 грн (6594,70 грн - 2415,57 грн).
Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково підставною і підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо вирішення первісного позову слід скасувати і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором №08/08/К-МБ-04 від 08 лютого 2008 року в розмірі 26 070 (двадцять шість тисяч сімдесят) доларів США, в тому числі: боргу за тілом кредиту - 25 224 (двадцять п"ять тисяч двісті двадцять чотири) долари США 85 центів, за процентами - 845 (вісімсот сорок п"ять) доларів США 15 центів, та боргу за пенею - 16 236 (шістнадцять тисяч двісті тридцять шість) гривень 94 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" 2415 (дві тисячі чотириста п"ятнадцять) гривень 57 копійок понесених витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" в користь ОСОБА_2 4179 (чотири тисячі сто сімдесят дев"ять) гривень 13 копійок понесених ним судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий

Судді