Ухвала 
 
11 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 754/13854/17-ц
 
провадження № 61-9254 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну 
скаргу представника ОСОБА_1 - 
ОСОБА_5 - на рішення Деснянського районного суду м. Києва 
від 14 листопада 2019 року у складі судді Клочко І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Ящук Т. І.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування частини квартири недійсним.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2002 року, що набрало законної сили, у справі 
№ 2-49/2002 визнано за ним право власності на 1/2 частину квартири 
АДРЕСА_1 , а право власності на іншу 1/2 частину вказаної квартири визнано за його колишньою дружиною - 
ОСОБА_2. 
28 серпня 2002 року Київське міське бюро технічної інвентаризації здійснило реєстрацію права власності на 1/2 частину спірної квартири за ОСОБА_2. на підставі вищевказаного рішення суду, хоча на момент звернення до бюро технічної інвентаризації із заявою про реєстрацію права власності її прізвище було змінено на « ОСОБА_2 » у зв`язку з реєстрацією 
15 березня 2002 року шлюбу з іншим чоловіком. Крім того, реєстрація права власності на 1/2 частину квартири за ОСОБА_2. була проведена 
у період дії ухвали Ватутінського районного суду м. Києва від 22 листопада 2000 року про накладення арешту на квартиру, який було скасовано лише 
30 липня 2003 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва.
22 вересня 2003 року ОСОБА_2 відчужила на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних долях належну їй на праві власності частину квартири шляхом укладення із ними договору дарування.
Позивач зазначав, що з метою ухилення від обов`язку надання йому, 
як співвласнику квартири, переважного права купівлі її частки, ОСОБА_2 здійснила оплатне відчуження цієї частки на користь відповідачів шляхом оформлення удаваного правочину - договору дарування, приховавши 
таким чином дійсний правочин, а саме - договір купівлі-продажу. Зазначене підтверджується оголошенням, розміщеним у газеті «Авізо», з пропозицією продажу вказаної частки квартири за 10 500 доларів США, а також протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 12 жовтня 2011 року, проведеного у рамках кримінальної провадження, у якому останній зазначав, що 
1/2 частину спірної квартири він та ОСОБА_4 придбали у ОСОБА_8 за 10 тис. доларів США, а не отримали у дар.
Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просив суд визнати договір дарування 1/2 частини квартири 
АДРЕСА_1 , що укладений між  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , недійсним. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 
2019 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись положеннями ЦК України у редакції 1963 року, виходив із того, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про недійсність договору дарування 1/2 частини спірної квартири, укладеного 22 вересня 2003 року між ОСОБА_8 та відповідачами, з підстав його удаваності. 
При цьому суд першої інстанції зазначив про сплив строку позовної давності щодо вимоги позивача про визнання вказаного правочину недійсним з підстави проведення незаконної реєстрації права власності 1/2 частини квартири за ОСОБА_9 , врахувавши, що з цієї підстави позивачем у 2013 році вже подавався позов, який за його заявою був залишений без розгляду.
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
Постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року - без змін. 
Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, яким він обґрунтовував свої вимоги, а саме наявність ознак удаваності спірного договору дарування 1/2 частини квартири, укладеного 22 вересня 2003 року між відповідачами. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності для пред`явлення іншої вимоги, а саме щодо недійсності оспорюваного правочину з підстави проведення незаконної реєстрації права власності на частину спірної квартири за 
ОСОБА_9 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У поданій у червні 2020 року касаційній скарзі представник 
ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати 
й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили та не врахували доводів позивача про те, що, незаконно зареєструвавши за собою право власності на 1/2 частину квартири 
АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 здійснила відчуження вказаної частини квартири шляхом її продажу ОСОБА_3  та ОСОБА_4 
у порушення його (позивача) права привілеєвої купівлі цієї частки квартири. При цьому з метою ухилення від обов`язку надання йому, як співвласнику квартири, переважного права купівлі її частки, ОСОБА_8 здійснила оплатне відчуження цієї частки на користь відповідачів шляхом оформлення удаваного правочину - договору дарування, приховавши таким чином дійсний правочин, а саме - договір купівлі-продажу. З матеріалів кримінальної справи № 53-2482, порушеної за фактом використання підроблених документів та заволодіння шляхом шахрайства 1/2 частиною квартири, вбачається, що ОСОБА_2 після реєстрації за нею права власності на 1/2 частину квартири, фактично її продала. З цією метою нею було подане відповідне оголошення до газети «Авізо» з пропозицією продажу вказаної частки за 10 500 доларів США. При цьому придбати вказану частку вона йому не пропонувала.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу. 
У липні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 
на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення 
є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Подані позивачем докази не є належними та допустимими, оскільки роздруківка з газети «Авізо» про продаж кімнати у двокімнатній квартирі, площею 50/12,5/8,5 кв. м, має лише загальні абстрактні ознаки, 
що не дають підстав стверджувати про намір її продажу та з якої не можна встановити, хто саме подав це оголошення. Крім того, копія протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 12 жовтня 2011 року не свідчить 
про удаваність оспорюваного правочину, оскільки жодного вироку 
в кримінальних справах за заявою позивача щодо незаконних дій відповідачів не існує, матеріали слідства, навіть протоколи допитів, не можуть бути доказами у цивільних справах, наданий позивачем доказ 
не є читабельним. У цій справі допитаний у якості свідка ОСОБА_4 наполягав, що 1/2 частина спірної квартири була подарована ОСОБА_8 відповідачам, а не продана, як про це стверджує позивач.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової 
палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали 
з Деснянського районного суду м. Києва.
У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
У липні 2020 року до Верховного Суду від  ОСОБА_1 надійшло клопотання про відмову від касаційної скарги й закриття касаційного провадження. 
Враховуючи те, що касаційна скарга була подана представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , Верховним Судом з метою перевірки дійсних намірів заявника та роз`яснення наслідків закриття касаційного провадження 22 липня, 28 серпня та 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 надсилалися відповідні листи, відповіді на які не отримано. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової 
палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року справу 
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
про визнання договору дарування частини квартири недійснимпризначено до судового розгляду.
29 жовтня 2020 року у відділі прийому громадян Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 особисто подав клопотання про відмову від поданої ним касаційної скарги на оскаржувані судові рішення.
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Перевіривши клопотання ОСОБА_1 про відмову від поданої ним касаційної скарги на оскаржувані судові рішення, колегія суддів дійшла висновку про його задоволення та закриття провадження у справі.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини четвертої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.
Згідно з частиною п`ятою статті 398 ЦПК України у разі закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається.
Враховуючи те, що заява про відмову від касаційної скарги подана до закінчення касаційного розгляду справи, заявнику зрозумілі наслідки закриття касаційного провадження у справі, заява підлягає задоволенню, 
а касаційне провадження- закриттю.
Керуючись статтею 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про відмову від поданої ним касаційної скарги задовольнити.
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва 
від 14 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 16 березня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування частини квартири недійснимзакрити.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець