Ухвала
Іменем України
 
20 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 2-315/11
провадження № 61-12627ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2011 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 лютого 2012 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффазен Банк Аваль») до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффазен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 014/6561/74/110342 у розмірі 2 237 060,21 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 травня 2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № 43689551, боржником в якому є ОСОБА_2 , зокрема, АТ «Райффазен Банк Аваль» на правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (далі - ТОВ «ФК «Авістар»).
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01 березня 2019 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № 52075754, боржником в якому є ОСОБА_1 , а саме, АТ «Райффазен Банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «ФК «Авістар».
У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (далі - ТОВ «ФК «Гефест») звернулось до суду із заявою, в якій просило замінити стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2011 року у справі № 2-315/11: ТОВ «ФК «Авістар» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Гефест».
Посилалося на те, що 19 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест» укладений договір № 20191219 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого (пункт 2.1 договору) ТОВ «ФК «Гефест» став єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними договорами, що є підставою для залучення його до виконавчого провадження як стягувача.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2020 року заяву ТОВ «ФК «Гефест» задоволено. Замінено стягувача ТОВ «ФК «Авістар» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у справі № 2-315/11 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффазен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 014/6561/74/110342 у розмірі 2 237 060,21 грн.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 19 грудня 2019 року № 20191219 ТОВ «ФК «Гефест» стало єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними договорами. В тому числі за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 014/6561/74/110342 та договором поруки від 22 липня 2008 року № 16735/6561/331605 і всіх прав вимоги за забезпечувальними договорами, а отже, оскільки ТОВ «ФК «Гефест» є правонаступником ТОВ «ФК «Авістар» є необхідність заміни сторони виконавчого провадження.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кіндяка О. І. задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2020 року скасовано та постановлено нову ухвалу. Заяву ТОВ «Фінансова «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача у виконавчих листах у справі № 2-315/11 про стягнення солідарно з  ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Раффайзен Банк аваль» заборгованості у розмірі 2 237 060,21 грн, виданих Київським районним судом м. Полтави, з ТОВ «ФК «Авістар» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест».
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання, а отже, місцевим судом допущено грубе порушення норм процесуального права, яке унеможливило доступ боржника до правосуддя та є обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду. Також суд апеляційної інстанції зазначав, що в силу положень статті 202, пункту першого частини першої статті 512 статті  514, частини першої статті 517 ЦК України та умов договорів відступлення прав вимоги відбулася послідовна заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Авістар», а далі на ТОВ «ФК «Гефест». Правомірність правочинів презюмується, договір відступлення прав вимоги є обов`язковим для виконання сторонами (статті 204, 629 ЦК України). 
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, а без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги, що боржник не була письмово повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні, у справі відсутні докази розрахунку за договором відступлення прав вимоги, відомості про фактичну заборгованість боржника. Апеляційний суд порушив норми процесуального права, оскільки не задовольнив клопотання про витребування додаткових доказів, документів, відхилив клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з відзивом на апеляційну скаргу.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Суди встановили, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2011 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 лютого 2012 року, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 014/6561/74/110342 у розмірі 2 237 060,21 грн.
На виконання вказаних рішень відкриті виконавчі провадження № 52075754, № 43689551.
Згідно з договором відступлення прав вимог від 19 грудня 2019 року № 20191219, укладеного між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест», останнє стало єдиним власником всіх прав вимог за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 014/6561/110342 та договором поруки від 22 липня 2008 року № 16735/6561/331605.
Відповідно до реєстру боржників, який є додатком до договору відступлення права вимоги, предметом договору є, зокрема, заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 014/6561/74/110342 у розмірі 2 237 060,21 грн, забезпеченого договором поруки від 22 липня 2008 року № 16735/6561/331605.
Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); дарування (частина друга статті 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України).
За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Аналогічного висновку дійшов Верховним Судом України у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 зазначено, що вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
У цій справі не встановлено, що договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини заявник не посилається. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження 
№ 61-16520сво18) зазначено, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі 
№ 6-979цс15 зроблено висновок, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
За наведених обставин та норм права апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Тому Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, як і доводи про те, що неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні, не з`ясування фактичної заборгованості за кредитним договором може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Доводи касаційної скарги про ненадання можливості судом апеляційної інстанції для ознайомлення із відзивом від АТ «ФК «Геофест» не заслуговують на увагу. За змістом статті 361 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, а обов`язок з надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи лежить на особі, яка подає апеляційну скаргу.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норм права у правовідносинах щодо заміни сторони виконавчого провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
                                                                                                                        А. С. Олійник
                                                                                                Г. І. Усик