Ухвала
 
15 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 209/2895/19
провадження № 61-18407ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В., 
 
розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 23 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення витрат,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив провести розрахунок за спожитий газ в період з листопада 2017 року до 25 травня 2018 року включно за затвердженими і діючими нормами споживання 5,4 м. куб/чол. У період з листопада 2017 року до травень 2018 року включно з нього примусово, шляхом відключення газу, було незаконно вилучено 3 021,68 грн за неспожитий ним газ в кількості 434,28 м. куб. Просив повернути йому ці гроші, як незаконно виплачені.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 23 червня 2020 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано встановлений публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» режим встановлення обсягів споживання природного газу для ОСОБА_1 як побутового споживача послуг з газопостачання за адресою: квартира АДРЕСА_1 , за показаннями будинкового вузла обліку по будинку АДРЕСА_1 , починаючи з 01 листопада 2017 року до 25 травня 2018 року включно, таким, що суперечить вимогам статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; зобов`язано АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», як правонаступника публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», здійснити перерахунок ОСОБА_1 , як побутовому споживачу послуг з газопостачання за адресою: квартира АДРЕСА_1 , починаючи з 01 листопада 2017 року до 25 травня 2018 року включно, нарахування оплати за спожитий обсяг природного газу, як побутовому споживачу, відповідно до норм споживання природного газу для населення у разі відсутності газових лічильників; стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь ОСОБА_1 витрати в рахунок компенсації на встановлення індивідуального газового лічильника 4 512 грн; вирішено питання стосовно судових витрат; в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
09 грудня 2020 року Лещенко Г. О., яка діє від імені АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 23 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року в указаній вище справі.
 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 23 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року в частині  стягнення з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь ОСОБА_1 витрат в рахунок компенсації на встановлення індивідуального газового лічильника 4 512 грн, посилаючись на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. 
 
Предметом позову у цій справі є зобов`язання вчинити певні дії та стягнення витрат. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2020 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 250 = 525 500,00 грн) та становить 3 021,68 грн. Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.
 
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що судами проігнорована усталена судова практика, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, а також дана справа має виняткове значення для заявника.
 
Посилання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення для заявника не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.
 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
 
Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки оскаржувані заявником рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 23 червня 2020 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 23 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення витрат. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  А. І. Грушицький
 
                                                                                                             В. С. Висоцька
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко