ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 826/3581/16
адміністративне провадження № К/9901/57706/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шарапи В.М.,
суддів - Желєзного І.В., Чиркіна С.М.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» (далі - уповноважена особа Фонду, Фонд, ПАТ «Банк «Національні інвестиції», відповідно) на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у складі колегії суддів: Аліменка В.О. (головуючий), суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду, уповноваженої особи Фонду про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОПИСОВА ЧАСТИНА          
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просив:
1.1 - визнати наказ уповноваженої особи Фонду від 13 листопада 2015 року        №56/1-ОС про визнання нікчемним правочину від 17 вересня 2015 року щодо перерахування грошових коштів за платіжним дорученням в сумі 198 500 грн з поточного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в АТ «Банк «Національні інвестиції», - протиправним і скасувати;
1.2 - зобов`язати уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника АТ «Банк «Національні інвестиції», якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору №26309980/11/Деп банківського рахунку фізичної особи від 4 вересня 2015 року;
1.3 - зобов`язати Фонд включити передану уповноваженою особою Фонду інформацію щодо ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;
1.4 - зобов`язати Фонд здійснити відшкодування ОСОБА_1 за вкладом згідно з договором №26309980/11Деп банківського рахунку фізичної особи від 4 вересня 2015 року за рахунок Фонду.
2. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 14 березня 2018 року відмовив у задоволенні позову. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив про правомірність дій уповноваженої особи Фонду стосовно призначення перевірки укладеного позивачем правочину та наявність передбачених частиною третьою статті 38 Закону України від 3 лютого 2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI) підстав нікчемності правочину щодо перерахування коштів на поточний рахунок позивача, сторнування спірної проводки/операції, що зумовило відсутність коштів на рахунку позивача внаслідок повернення коштів ініціатору платежу, а тому відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк «Національні інвестиції», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача.
3. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 19 червня 2018 року рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове, яким позов задовольнив частково.
Визнав наказ уповноваженої особи Фонду від 13 листопада 2015 року №56/1-ОС про визнання нікчемним правочину від 17 вересня 2015 року щодо перерахування грошових коштів за платіжним дорученням в сумі 198 500 грн з поточного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в АТ «Банк «Національні інвестиції» протиправним.
Зобов`язав уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника АТ «Банк «Національні інвестиції», якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору №26309980/11/Деп банківського рахунку фізичної особи від 4 вересня 2015 року.
У іншій частині позову відмовив.
3.1 Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач не надав жодного належного доказу, який би свідчив про поважність причин не включення позивача до Переліку вкладників ПАТ «Банк «Національні інвестиції», які мають право на відшкодування коштів за вкладами. 
4. Судами попередніх інстанцій встановлено:
4.1 8 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики №5, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 у власність грошові кошти у розмірі 198 500 грн, які він зобов`язується повернути йому через 1 рік. 
4.2 17 вересня 2015 року сума позики зарахована на рахунок позивача, який він відкрив 4 вересня 2015 року, уклавши договір №26309980/11/Деп банківського рахунку.
4.3 Однак, відповідно до постанови Національного банку України (далі - НБУ) від        17 вересня 2015 року №613 Банк віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №172 про запровадження тимчасової адміністрації з 18 вересня до 17 грудня 2015 року.
4.4 Відповідно до постанови Правління НБУ від 1 грудня 2015 року №853 відкликано банківську ліцензію та виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення 2 грудня    2015 року про початок процедури ліквідації банку.
4.5 У грудні 2015 року позивач отримав повідомлення про те, що наказом уповноваженої особи Фонду від 13 листопада 2015 року №56/1-ОС правочин від          17 вересня 2015 року щодо перерахування коштів у розмірі 198500 грн на рахунок позивача з поточного рахунку ОСОБА_3 на рахунок позивача є нікчемним з підстав, визначених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI через здійснення Банком, віднесеним до категорії проблемних операцій з укладання (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням Банку з ринку, з порушенням законодавства.
4.6 За висновком уповноваженої особи Фонду Чесаковим С.А. фактично здійснено штучне розподілення коштів, які знаходились на його рахунку, між фізичними особами, у т.ч. позивачем, за результатами чого збільшується гарантована сума відшкодування за рахунок Фонду, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням Банку з ринку з порушенням законодавства.
4.7 Уважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративними позовами.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5. Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, уповноважена особа Фонду звернулася із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
5.1 На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що своїми діями ОСОБА_2 здійснив штучне розподілення коштів, які знаходилися на його поточному рахунку, шляхом перерахування їх фізичним особам, у тому числі й позивачу, за результатами чого збільшилася гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Таким чином, у зв`язку з нікчемністю правочину (операції) щодо перерахування коштів з поточного рахунку ОСОБА_2 на поточний рахунок позивача та відповідно до статей 203, 215, 216, 236 Цивільного кодексу України та статті 38 Закону №4452-VI в уповноваженої особи Фонду не було законних підстав для включення позивача до реєстру вкладників АТ «Банк «Національні інвестиції», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
6. Фонд подав відзив на касаційну скаргу. Уважає, що діяв у відповідності до вимог законодавства. Зазначає, що уповноважена особа Фонду правомірно віднесла до нікчемних правочин(транзакції) з переказу коштів 17 вересня 2015 року з підстав, встановлених частиною третьою статті 38 Закону №4452-VI, оскільки отримав перевагу, яка полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб.
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
7. Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
8. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
9. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом №4452-VI.
10. Вкладником згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону №4452-VI є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
11. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону №4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
12. Частиною першою статті 3 Закону №4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
13. Згідно із частинами першою та другою статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
14. Нормами статті 27 Закону №4452-VI встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме:
уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку;
уповноважена особа Фонду формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;
виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;
уповноважена особа Фонду формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом.
15. Відповідно до частин першої та третьої статті 36 Закону №4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.
16. Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону №4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.
17. Відповідно до частини третьої статті 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;
9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
18. Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
19. За правилами частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
20. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).
21. Постановою Правління НБУ від 15 вересня 2015 року №607/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» до категорії проблемних» прийнято рішення про віднесення цього Банку до категорії проблемних строком на 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, Банку заборонено проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.
22. Частиною другою статті 56 Закону України від 20 травня 1999 року №679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон №679-XIV) установлено, що НБУ видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.
23. Нормативно-правові акти НБУ видаються у формі постанов Правління НБУ, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління НБУ. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом`якшують або скасовують відповідальність (частина четверта статті 56 Закону №679-XIV).
24. Відповідно до частини третьої статті 75 Закону України від 7 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність» рішення НБУ про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.
25. Верховний Суд зазначає, що застосовані в цій справі правові норми свідчать про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних мали у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду в межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фондом відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.
При цьому Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.
26. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону №4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. Такі правочини є нікчемними з моменту укладення, і визнання їх недійсними судом не вимагається.
27. Зокрема, відповідно до пункту 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI підставою для віднесення правочину (договору) до числа нікчемних є здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
28. Вказана підстава для віднесення правочину до числа нікчемних введена в дію      12 серпня 2015 року одночасно з набранням чинності Законом №629-VIII.
29. Необхідною та достатньою умовою для віднесення правочинів до числа нікчемних з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, є встановлення факту здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
30. У розумінні положень зазначеного Закону уповноважена особа Фонду наділена правом перевірки правочинів з метою виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним і кореспондує обов`язку встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених і доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних правових наслідків.
31. Велика Палати Верховного Суду в постановах від 21, 28 листопада 2018 року,        19 червня 2019 року (справи №№810/896/16, 826/3486/16, 826/1793/16, відповідно) у яких спір є аналогічний тому, який розглядається в цій справі (№816/378/16), дійшла висновку, що укладення договору банківського вкладу (рахунка) й зарахування на нього коштів відбулись до початку віднесення ПАТ «Банк «Національні інвестиції» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI.
32. Зазначеними висновками не враховано, що у спорах, які виникають у зв`язку з невключенням позивачів до переліку вкладників, які мають право на одержання гарантованих коштів за вкладами за рахунок Фонду, через визнання нікчемними правочинів з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, обов`язковій перевірці підлягає правомірність застосування вказаної правової норми уповноваженою особою Фонду. У випадку, якщо Фонд чи його уповноважена особа доведуть правомірність віднесення правочину до числа нікчемних, особи, на користь яких перераховано грошові кошти, не можуть вважатися вкладниками банку і відповідно на них не поширюються передбачені статтею 26 Закону №4452-VI гарантії відшкодування коштів за вкладами (за умови, що на їх рахунках відсутні інші грошові кошти).
33. Верховний Суд вважає, що застосовані в цій справі правові норми свідчать про те, що внаслідок укладення договору про відкриття банківського рахунка позивач набув статусу вкладника банку і відповідно на нього поширюються передбачені Законом №4452-VI гарантії щодо відшкодування коштів за вкладом.
34. Водночас законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншою особою.
35. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у повідомленні уповноваженої особи Фонду від 2 грудня 2015 року №4768/03 позивача поінформовано про визнання правочину від 17 вересня 2015 року щодо перерахування грошових коштів у розмірі 198 500 грн з поточного рахунку, відкритого в АТ "Банк "Національні інвестиції" на ім`я ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , на його поточний рахунок № НОМЕР_2 нікчемним з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI.
36. Водночас відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 36 Закону №4452-VI. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону.
37. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Це рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, яка здійснює повноваження органу управління банку (наведена правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня, 4 липня 5 грудня 2018 року, 27 лютого 2019 року (справи №№910/24198/16, 819/353/16, 826/23064/15, 826/8273/16, відповідно).
38. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю із цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
39. Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
40. Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Таким чином, особа може, реалізуючи своє право свободи договору (право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства, а достатньо того, що закон не визначає ці дії як заборонені.
41. Згідно із частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
42. Отже, за результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону №4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. У разі виявлення таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.
43. Верховний Суд звертає увагу на те, що правове регулювання та обсяг повноважень банку, який визнано проблемним, та банку, до якого введено тимчасову адміністрацію, є різними. При цьому ні Законом України "Про банки і банківську діяльність", ні Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 серпня 2012 року №346, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 вересня 2012 року за №1590/21902, не встановлено заборони банку після визнання його проблемним укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти.
44. Водночас постанова НБУ №607/БТ, згідно зі статтею 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", є банківською таємницею, доказів обізнаності позивача про встановлені для банку обмеження відповідач не надав, а суди попередніх інстанцій таких обставин не встановили. При цьому невиконання посадовими особами Банку наведених у постанові НБУ приписів про його віднесення до категорії проблемних саме по собі не може бути підставою для висновку про нікчемність або недійсність правочинів Банку.
45. Згідно з постановою НБУ №607/БТ ПАТ "Банк "Національні інвестиції" було віднесено до категорії проблемних. Разом із цим віднесення ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до категорії проблемних не передбачало введення до нього тимчасової адміністрації, але обмежувало певні види діяльності Банку, наведені в цій постанові.
46. Зазначений правовий акт НБУ, зважаючи на його юридичну силу та властивості, є правовим актом індивідуальної дії, має чітко виражений організаційно-розпорядчий, персоніфікований характер, чинність та юридична сила якого спрямовані передусім на особу, якій він адресований, і породжує конкретні правовідносини, обумовлені ним, зокрема спрямований на реалізацію заходів впливу щодо конкретного проблемного банку - ПАТ "Банк "Національні інвестиції", а не стосовно невизначеного кола осіб, та дія його вичерпується одноразовим застосуванням.
47. Отже, така постанова НБУ з огляду на її правову природу не є актом цивільного законодавства в розумінні положень статті 4 ЦК України, у зв`язку з чим підстав для застосування норм статей 203, 215 ЦК України до спірного правочину як акта законодавства в контексті невідповідності його зазначеній постанові НБУ немає.
48. Крім того, у постанові НБУ № 607/БТ не передбачено заборони на перерахування (списання) грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб, відкритих у такому банку.
49. Зважаючи на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що саме по собі перерахування коштів з банківського рахунку ОСОБА_2 на банківський рахунок ОСОБА_1 не суперечить вимогам чинного законодавства.
50. Наведене свідчить, що дії уповноваженої особи Фонду щодо віднесення операції з перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на користь іншої з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, до числа нікчемних правочинів не відповідають вимогам законності.
51. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 липня 2020 року (справа №816/378/16).
52. Отже, уповноваженою особою Фонду неправомірно віднесено операцію щодо перерахування 17 вересня 2015 року коштів на рахунок позивача у ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до числа нікчемних правочинів та помилково застосовано статтю 38 Закону № 4452-VI.
53. З огляду на викладене Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог щодо зобов`язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника АТ «Банк «Національні інвестиції», якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору №26309980/11/Деп банківського рахунку фізичної особи від 4 вересня 2015 року.
54. Щодо висновку суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним наказу уповноваженої особи Фонду від 13 листопада 2015 року №56/1-ОС про визнання нікчемним правочину від 17 вересня 2015 року щодо перерахування грошових коштів за платіжним дорученням у сумі     198 500 грн з поточного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в АТ «Банк «Національні інвестиції», то Верховний Суд враховує правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 4 липня 2018 року №819/353/16 у подібних правовідносинах щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії.
55. Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що встановлена правова природа наказу Уповноваженої особи Фонду про визнання правочинів нікчемними унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу в частині визнання правочину за договором банківського вкладу (депозиту), укладеного між банком та позивачем, нікчемним, не можуть бути розглянуті в судовому порядку.
56. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
57. Відповідно до статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
58. За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про визнання протиправними рішення про визнання правочину нікчемним підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині, а в решті - залишенню без змін.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 345, 349, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції», задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року скасувати в частині позовних вимог про визнання протиправним наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 листопада 2015 року №56/1-ОС про визнання нікчемним правочину від 17 вересня 2015 року щодо перерахування грошових коштів за платіжним дорученням в сумі 198 500 грн з поточного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в АТ «Банк «Національні інвестиції», а провадження у вказаній частині позовних вимог закрити.
У решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Шарапа
Судді:                                                                                                              І.В. Желєзний                                                                                                                        С.М. Чиркін