ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7793/19  Номер провадження 22-ц/814/2140/20	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Одринської Т.В.
суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
за участю секретаря судових засідань: Ряднини І.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопостач 11» до ОСОБА_1 про визнання правомірним набувачем, 
за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Бурова компанія «Букрос» - адвоката П.В.Захарова 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2019 року, - 

В С Т А Н О В И В :
                          
У серпні 2019 року директор ТОВ «Енергопостач» ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання правомірним набувачем комплексу будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовна заява мотивована тим, що у відповідності до договору купівлі – продажу від 28 лютого 2018 року позивач придбав комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є орендарем земельної ділянки площею 5.0664 за вищевказаною адресою. Власником зазначеної земельної ділянки є Територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради. Зазначає, що позивачем проведено повний розрахунок за придбане нерухоме майно. 
Посилаючись на вимоги ст.ст. 317, 319, 387, 388 ЦК України просив визнати ТОВ «Енергопостач» добросовісним набувачем нерухомого майна, а саме: комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2019 року в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопостач 11» до ОСОБА_1 про визнання правомірним набувачем - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що добросовісність набуття не може бути предметом позову окремо, а може бути тільки однією з обставин, що має значення для справи. При цьому, суд першої інстанції надав оцінку правочинам, встановив їх дійсність та встановив законність вибуття з володіння нерухомого майна ПАТ Бурова компанія «Букрос» за волею власника.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржило ПАТ БК «Букрос». В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, позовну заяву залишити без розгляду на підставі ст. 376 ЦПК України. Вказує на невідповідність висновків суду обставинам, що мають значення для справи, які викладені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, допушення порушень норм матеріального та процесуального права.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення неправомірно встановлено обставини вибуття майна ПАТ «Бурова компанія «Букрос» за його волею та щодо законності договору купівлі-продажу майна ВАТ «Бурова компанія «Букрос» на аукціоні 16.07.2013 року у кількості 4 шт. 
Зазначає, що ПАТ БК «Букрос» ніколи не укладало договори купівлі-продажу майна ТОВ «Букросова компанія» Букрос». Особа, яка підписала договори, акти та квитанції до прибуткового касового ордеру взагалі не мала жодних повноважень на їх підписання, а також зазначені договори не містять доказів нотаріального посвідчення.
Вказує на те, що суд першої інстанції не мав права оцінювати правочини, встановлювати їх дійсність, та робити висновок про витребування майна з володіння ПАТ БК «Букрос» за його волею. Позовні вимоги не стосуються визнання нікчемного правочину дійсним, а стосуються лише визнання правомірним набувачем ТОВ «Енергопостач».
Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим грубо порушив вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК, ч. 2 ст. 264 ЦПК України. 
Окрім того, вказує на зловживання позивачем своїм процесуальним правом, оскільки позивачем до Октябрського районного суду м. Полтави подано позов про визнання правомірним набувачем, який ухвалою суду від 22 серпня 2019 року (суддя Блажко І.О.) залишено без руху, у той же час, 02 вересня 2019 року позивач подає аналогічний позов, який автоматизованою системою розподілу визначає головуючим суддею – Материнку М.О. та позивач відразу відзиває позов, який перебував на розгляді в судді Блажко І.О. Вказані обставини вказують на порушення позивачем ст. 44 ЦПК України, в зв`язку з чим позов необхідно залишити без розгляду.
Вказує, що у даній справі має місце виключна підсудність, зважаючи на те, що позовні вимоги були направлені на визнання позивача правомірним набувачем нерухомого майна, що знаходиться на території Київського району м. Полтави.
23 вересня 2020 року та 07 жовтня 2020 року ОСОБА_3 та Директор ТОВ «Енергопостач11» подали відзиви на апеляційну скаргу. Проте, стаття 360 ЦПК України передбачає подання відзиву на апеляційну скаргу. Згідно з частиною 4 статті 360 ЦПК України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Норами ЦПК України не передбачено надання судом строку на усунення недоліків відзиву або заперечення. 
Згідно з частиною 4 статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Вищевказана позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 05 травня 2020 року у справі № 753/3659/18, від 20 травня 2020 року у справі № 461/5244/18.
Отже, зазначений відзив не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
       Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Енергопостач 11» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд визнати ТОВ «Енергопостач 11» добросовісним набувачем нерухомого майна – комплексу будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки 1, реєстраційний номер 1454307153101, номер запису про право власності: 25041672, дата, час державної реєстрації: 27.02.2018 15:56:15, Державний реєстратор: приватний нотаріус Гофман Елла Леонідівна, Полтавський міський нотаріальний округ, Полтавської області; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер : 702, виданий 27.02.2018, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39898919 від 27.02.2018 16:12:26.
Позовна заява мотивована тим, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу від 28 лютого 2018 року придбав комплекс будівель та споруд за вказаною адресою. У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є орендарем об`єкту нерухомого майна – земельної ділянки площею 5.0664 га, власником якої є Територіальна громада м. Полтава в особі Полтавської міської ради. 
Зазначає, що позивачем проведений повний розрахунок за придбане майно, тому вважає, що він є добросовісним набувачем зазначеного майна. Посилаючись на вимоги ст. ст. 387, 388, 215, 216 ЦК України, просив позов задовольнити.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про визнання добросовісним набувачем не є належним способом судового захисту, передбаченого ст. 16 ЦК України. Проте, при дослідженні доказів та наданні правової оцінки обставинам справи, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення, надав оцінку правочинам, встановив їх дійсність та встановив законність вибуття з володіння нерухомого майна ПАТ Бурова компанія «Букрос» за волею власника.
Вказані висновки суду є помилковими, та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).
Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами 1,2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних усправі доказів.
Згідно частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з положень частин 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. (частина 2 статті 264 ЦПК України)
Відповідно до частин 1,4 статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини утворилися в результаті того, що позивач вважає себе добросовісним набувачем спірного майна на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 2018 року, в свою чергу, відповідач - ОСОБА_1 вважає, що через недійсність аукціону з продажу майна 16 липня 2013 року та його результатів, є недійсними усі наступні договори: договір купівлі-продажу від 24.04.2016 р., укладений між ПАТ "Веселка" та ТОВ "Аукціонний центр плюс", договір купівлі продажу від 28.02.2018 р., укладений між ТОВ "Аукціонний центр плюс" та ТОВ "Енергопостач 11".
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до умов п 1.1 та 2.1.1. Договору про надання послуг від 16 травня 2016 року, взяла на себе зобов`язання перед ТОВ «Аукціонний центр плюс» надати послуги по забезпеченню упорядкування, оформлення та реєстрація права власності на нерухоме майно. Умови договору ОСОБА_1 не були виконані через те, що згідно укладеного 24.04.2016 року договору купівлі-продажу з ПАТ «Веселка» ТОВ «Аукціон центр плюс» набув право на майнові права, а не на об`єкти нерухомості.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд, з посиланням на ст. 220 ЦК України, надає оцінку правочинам укладеним 16 липня 2013 року між ВАТ «Бурова компанія «Букрос» та ПАТ «Веселка», 24 квітня 2016 року між ПАТ «Веселка» та ТОВ «Аукціонний центр плюс», а також 18 лютого 2018 року між ТОВ «Аукціонний центр плюс» та ТОВ «Енергопостач 11». Тобто, надає оцінку господарським угодам, укладеним між юридичними особами, що до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції не належить. 
Окрім того, суд встановив дійсність договорів купівлі-продажу майнових прав всупереч вимогам ст. 215, 216 ЦК України, оскільки такі вимоги можуть бути заявлені однією зі сторін правочину, чи іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
ОСОБА_1 , не є особою, права та законні інтереси якої можуть бути порушені вказаними правочинами, так як остання, відповідно до договору від 16 травня 2016 року, лише надавала ТОВ «Аукціонний центр плюс» послуги по забезпеченню упорядкування, оформлення та реєстрації права власності на нерухоме майно. 
В мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом зроблено висновок про те, що нерухоме майно ВАТ "Бурова компанія "Букрос" - комплекс будівель та споруд за адресою : АДРЕСА_1 - вибуло з володіння власника за його волею.
При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ПАТ «Веселка» за договором купівлі-продажу від 16 липня 2013 року, і ТОВ «Аукціонний центр плюс» за договором купівлі-продажу майнових прав від 24.04.2016 року, є добросовісними набувачами за вчиненими правочинами.
В свою чергу, позовні вимоги стосуються лише визнання правомірним набувачем ТОВ «Енергопостач 11» комплексу будівель та споруд згідно договору купівлі-продажу від 28 лютого 2018 року, тобто, вийшов за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів та наданні правової оцінки обставинам справи, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та в мотивувальній частині вирішив питання законності вибуття нерухомого майна ВАТ "Бурова компанія "Букрос" з володіння власника за його волею та правомірність набуття права власності на нерухоме майно позивачем, тоді як вказане на стосується заявленних ТОВ «Енергопостач 11» позовних вимог.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Заявлені у позові вимоги щодо визнання добросовісним набувачем ТОВ «Енергопостач 11» не є належним способом судового захисту, передбаченого ст. 16 ЦК України. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2019 року, з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позову, але з інших підстав, що викладені в даній постанові. 
Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Енергопостач 11» на користь ПАТ «Бурова компанія «Букрос» необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Бурова компанія «Букрос» – задовольнити частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 ГРУДНЯ 2019 року – скасувати. Ухвалити нове.
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопостач 11» до ОСОБА_1 про визнання правомірним набувачем – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопостач 11» на користь Публічного акціонерного товариства «Бурова компанія «Букрос» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текс постанови складено 27.11.2020.

Головуючий суддя                  Т.В. Одринська 

Судді                          О.А. Лобов

                                                                                В.М. Триголов