ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 594/1092/20	Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І. 	
Провадження № 33/817/414/20 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ст.44-3 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420,40 грн. судового збору.
Згідно постанови ОСОБА_1 21 червня 2020 року о 19.40 год. перебував у продуктовому магазині, що належить ОСОБА_2 та розташований у с.Верхняківці Борщівського району, без одягнутих засобів індивідуального захисту, а саме, захисної маски, чим порушив п.п.1 п.3 Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року та пункту 4 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), затверджених Постановою головного санітарного лікаря України №17 від 09 травня 2020 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Борщівського районного суду від 16.09.2020 року, а провадження по справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що жодних доказів про те, що він здійснював покупку товару в магазині ОСОБА_2 на час складання протоколу та й в ході розгляду справи в суді, не здобуто. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які заперечили той факт, що ОСОБА_5 давав вказівку складати відносно ОСОБА_2 протокол за ст..44-3 КУпАП, як це стверджує сам ОСОБА_2 . Також судом не враховано те, що час вчинення ним правопорушення о 19 год.40 хв. 21.06.2020 року, співпадає з часом вчинення правопорушення 21.06.2020 року о 19 год.40 хв., який зазначений в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення за ст..44-3 КУпАП відносно ОСОБА_2 . Апелянт вважає неприпустимим те, що суд критично оцінив його пояснення через те, що на час вчинення правопорушення він та ОСОБА_5 були співробітниками поліції. Звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції посилаючись на пояснення ОСОБА_2 та доповідну записку ОСОБА_6 не вказав, які саме обставини даними доказами доводяться. Зазначає, що його притягнуто за порушення пункту постанови який на час прийняття рішення втратив чинність, а тому справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адмінправопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, доводи його захисника, який підтримав апеляційну скаргу, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, повторно допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 
Що стосується клопотання апелянта щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2020 року, суддя приходить до висновку, що його слід поновити, виходячи з наступного.
Так, як вбачається з постанови судді, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута без його участі. Відповідно до вимог ст.285 КУпАП копія постанови судді про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП була направлена йому протягом трьох днів. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 дану постанову отримав 24 вересня 2020 року і протягом шести днів подав апеляційну скаргу.
З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянту слід поновити, так як він пропущений з поважних причин. 
Щодо доводів апеляційної скарги в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозицією ст.44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Тобто, норми статті 44-3 КУпАП відсилають до інших законодавчих чи нормативних актів, або ж рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення конкретних положень нормативно-правових актів, порушення яких ставиться у вину особі, є важливим елементом реалізації права на захист.
У протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 серії АПР18 №175865 від 28 липня 2020 року вказано, що він порушив вимоги пп.1 п.3 постанови КМУ від 20.05.2020р. №392 та п.4 постанови ГДСЛ МОЗ України від 09.05.2020р. №17.
Однак, вказівка у протоколі на пункт 4 постанови Головного санітарного лікаря України №17 є безпідставною, оскільки такий пункт у цій Постанові відсутній.
Зі змісту оскарженої постанови вбачається, що суд визнав доведеним те, що ОСОБА_1 порушив, зокрема, вимоги пункту 4 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), затверджених постановою Головного санітарного лікаря України №17 від 09 травня 2020 року.
Отже, в цій частині суд першої інстанції визнав доведеним порушення таких вимог законодавства, про які не було вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, що є порушенням права на захист.
Крім того, у протоколі відносно ОСОБА_1 вказано, що він 21 червня 2020 року о 19 год. 40 хв. у с.Верхняківці Борщівського району Тернопільської області в продуктовому магазині, що належить ОСОБА_2 , перебував без одягнутих засобів індивідуального захисту, а саме, захисної маски.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність цих обставин не підтверджуються наявними у справі доказами.
Так, згідно оскарженої постанови доказами винуватості ОСОБА_1 визнав дані в судовому засіданні показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , а також протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №175865 від 28 липня 2020 року та матеріали перевірки по скарзі ОСОБА_2 , а саме доповідну записку заступника начальника СП ПП Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області від 15 липня 2020 року.
Оцінюючи дані протоколу про адміністративне правопорушення, суд взяв до уваги, що він підписаний ОСОБА_1 , однак, поза увагою суду залишилось те, що в протоколі вказано про порушення вимог пункту 4 постанови Головного санітарного лікаря України №17 09.05.2020р., який у цій Постанові відсутній, що свідчить про невідповідність складеного протоколу вимогам ст.256 КУпАП.
Крім того, зі змісту оскарженої постанови вбачається, що суд першої інстанції допитав свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та врахував їх показання про те, що 21 червня 2020 року під час проведення перевірок дотримання вимог карантину вони прибули в с. Верхняківці Борщівського району Тернопільської області та виявили, що власник магазину ОСОБА_2 здійснював торгівлю без засобів індивідуального захисту, а тому відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення. 
Допитані під час апеляційного розгляду свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вказали, що безпосередньо перед виявленням вказаного правопорушення біля магазину ОСОБА_2 вони зустріли працівників поліції ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , які були одягнуті у службову форму та захисні маски і повідомили, що ОСОБА_2 здійснює торгівлю з порушенням встановлених на час карантину обмежень.
Зі змісту оскарженої постанови вбачається, що пояснення ОСОБА_1 і показання свідка ОСОБА_5 суд першої інстанції відхилив, мотивуючи тим, що вони спростовуються даними доповідної записки заступника начальника СП ПП Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області від 15 липня 2020 року, в якій стверджується, що працівники поліції ОСОБА_1 і ОСОБА_5 під час проведення перевірок суб`єктів господарювання на предмет дотримання карантинних обмежень близько 19 год. 40 хв. зайшли у продуктовий магазин ОСОБА_2 без одягнутих захисних масок.
Однак, така оцінка доказів, а саме спростування показань особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, та свідка на підставі висновків посадової особи поліції, суперечить принципу безпосередності дослідження доказів як необхідного елементу процесуальної форми судового розгляду.
При цьому, доданий до вказаної доповідної записки відеозапис, який згідно вказаної доповідної записки був зроблений камерою мобільного телефону майора поліції ОСОБА_1 (а.с.19) суд першої інстанції доказом винуватості ОСОБА_1 в оскарженій постанові не вказав і з таким висновком апеляційний суд погоджується, оскільки дослідженням цього відеозапису в ході апеляційного розгляду встановлено, що наявний на оптичному диску відеозапис змінений 01 липня 2020 року і з нього неможливо встановити яким саме пристроєм, коли і де було зроблено цей відеозапис, тобто невідомо чи стосується він подій 21 червня 2020 року. Крім того, цей запис здійснено пристроєм, який постійно рухається, у зв`язку з чим навіть при покадровому його перегляді неможливо достовірно ідентифікувати зафіксованих на ньому осіб. З цього запису лише вбачається, що в приміщенні магазину по різні сторони прилавку знаходяться двоє осіб, які одягнуті в цивільний одяг. В той же час свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 під час їх допиту в суді апеляційної інстанції категорично стверджували, що ОСОБА_1 21 червня 2020 року біля магазину ОСОБА_2 був одягнутий у поліцейську форму. Сам ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду вказав, що в ході службової перевірки за зверненням ОСОБА_2 жодних відеозаписів не надавав.
Таким чином, у цій справі єдиним допустимим і належним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є показання свідка ОСОБА_2 , які самі по собі не є достатніми для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 , з огляду на те, що між ними виникли неприязні відносини у зв`язку зі службовою діяльністю ОСОБА_1 , а тому сумніви в об`єктивності показань цього свідка, на яких наголошується в апеляційній скарзі, є обґрунтованими. 
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Отже, працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не було зібрано достатніх доказів факту вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би беззаперечно вказували на наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, і підтверджували відповідні висновки суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
За наведених обставин постанова Борщівського районного суду від 16 вересня 2020 року підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП — закриттю.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі відносно нього за ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя