УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/4213/19 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л. 
Категорія 60 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Трояновської Г.С.        
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.                 
з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,                                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 286/4213/19 за позовом  ОСОБА_1 до Гладковицької сільської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 24 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Гришковець А.П. у м. Овручі, 

в с т а н о в и в:
        
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, що вона є онукою ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обгрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її баба – ОСОБА_4 , яка є матір`ю її (позивачки) матері – ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті баби відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,9956 га, яка розташована на території Гладковицької сільської ради. Вона є спадкоємцем за правом представлення, проте із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк не звернулася у зв`язку із тим, що вона є переселенкою з м. Луганська і фактично проживає в м. Києві та про смерть баби дізналася випадково від родичів. Крім того зазначила, що в період з 28.11.2019 по 07.12.2019 вона хворіла та знаходилася на амбулаторному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №1 м. Києва. Посилалася на те, що вказані причини пропуску строку на прийняття спадщини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій по прийняттю спадщини. Крім того, зазначила про необхідність встановлення родинних відносин із спадкодавицею.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 24 червня 2020 року позов задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є дочкою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та онукою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволенні решти вимог відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Цимбал М.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині про задоволення заяви та визначити ОСОБА_1 додатковий строк - один місяць для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема зазначає, що позивачка не мала змоги реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк, у зв`язку із її тривалою хворобою та необхідністю постійно відвідувати лікарів до 07.12.2019, а також у зв`язку із віддаленістю її місця проживання від місця відкриття спадщини (221 км). Звертає увагу на незначний проміжок часу між датою закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини і фактичним її зверненням до нотаріальної контори, що становить 20 календарних днів. Наголошує, що посилання суду на те, що заява про прийняття спадщини могла бути подана/направлена поштою, є недоречним, оскільки вона зверталась до нотаріуса по місцю свого знаходження і їй було роз`яснено, що подання заяви про прийняття спадщини можливе лише безпосередньо у приміщенні нотаріального органу, в якому відкрита спадкова справа. Іншого їй нотаріус не пояснив. Також зазначає, що про відкриття спадщини вона дізналась лише у другій половині жовтня 2019 року і зазначений факт в судовому засіданні спростований не був.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що судове рішення оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визначення ОСОБА_1 додаткового строку в один місяць для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому в іншій частині рішення суду не перевіряється.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що  ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 12.12.2019, яке видане повторно (а.с. 7).
На день смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 0,9956 га, яка розташована на території Гладковицької сільської ради та яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №327876 від 21.04.2006 (а.с. 4).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є онукою спадкодавця ОСОБА_4 та спадкоємцем за законом за правом представлення відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України.
Відповідач ОСОБА_2 є іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 
ОСОБА_1 27.12.2019 звернулася до приватного нотаріуса Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Кушнерчук О.М. із заявою про прийняття спадщини за законом щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 баби ОСОБА_4 , проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки така заява подана із порушенням встановленого законом шестимісячного строку (а.с. 5).
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказала, що не звернулася із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, оскільки про смерть баби дізналася випадково, хворіла та у зв`язку із віддаленістю її місця проживання від місця відкриття спадщини, а також просила встановити факт родинних відносин із померлою.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю, а ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - є доведеним.
Відмовляючи у позові в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що право на прийняття спадщини не є безмежним, а визначається конкретно визначеним законом строком - протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, який може бути продовжений судом лише за наявності поважних причин; доводи позивача, наведені нею у позові та відповіді на відзив, не є визначальними, а тому суд дійшов висновку, що позивач не довела наявність перешкод, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї, і вплинули на своєчасність подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, та які згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України можуть визнаватися поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а також зважаючи, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елементу верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину. 
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із такого.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано врахував позицію Верховного Суду, викладену у його постанові від 22.01.2020 (справа № 345/3960/17), відповідно до якої судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Крім того, визначив, що безпідставне надання такого строку на прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елементу верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину.
Судом встановлено, що позивач повинна була подати заяву про прийняття спадщини у період із 03.06.2019 по 03.12.2019.
ОСОБА_1 не проживала з померлою спадкодавцем на час відкриття спадщини і до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк не звернулася, а тому відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, є такою, що не прийняла її.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як причину пропуску строку, протягом якого вона повинна була звернутися із заявою про прийняття спадщини зазначила поганий стан здоров`я у зв`язку із чим вона проходила лікування, а також віддаленість місця проживання від місця відкриття спадщини.
В апеляційній скарзі представником позивача, зокрема, зазначено, що перешкодою для подачі заяви про прийняття спадщини стала серйозна та тривала хвороба позивача.
Наведені доводи не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, довідкою Київської міської клінічної лікарні №1 м. Києва від 07.12.2019 підтверджується, що ОСОБА_1 знаходилася на амбулаторному лікуванні у відділенні Київської міської клінічної лікарні м. Києва у період з 28.11.2019 по 07.12.2019 з діагнозом гострий двубічний риносинусіт (а.с.12).
Отже, лікування позивачки було короткотривалим – 10 календарних днів. 
Будь-яких інших доказів про хворобу позивачки у період з червня по грудень 2019 року матеріали справи не містять. 
А тому доводи, наведені в апеляційній скарзі, що причини пропуску звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини пов`язані із серйозною та тривалою хворобою, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. 
Доводи апеляційної скарги про те що суд не взяв до уваги характер захворювання позивачки та її загальний стан здоров`я не можуть бути враховані, оскільки хвороба була нетривалою, позивач лікувалась амбулаторно, а тому зазначена обставина не є об`єктивною перешкодою, яка впродовж строку для прийняття спадщини створювала їй непереборні істотні труднощі для прийняття спадщини. 
Щодо доводів апеляційної скарги, пов`язаних із віддаленістю місця проживання позивача від місця відкриття спадщини необхідно зауважити наступне.
Довідкою структурного підрозділу з питань соціального захисту населення №3002005694 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.08.2016 підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована в м. Молодогвардійськ (Краснодон) Луганської області 2016, фактичне місце її проживання - АДРЕСА_1 (а.с. 13). ОСОБА_1 не заперечується її фактичне місце проживання у м. Києві.
Згідно довідки Виконавчого комітету Гладковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала по день смерті по АДРЕСА_2 (а.с. 11).
Отже, на час відкриття спадщини позивачка не проживала на території самопроголошеної ЛНР. Фактичне місце її проживання в м. Києві , що не вважається значно віддаленим від місця відкриття спадщини (Житомирська область), а тому колегія суддів вважає, що позивачка мала реальну змогу звернутися до нотаріуса у визначений законом строк.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса по місцю свого знаходження і їй було роз`яснено, що подання заяви про прийняття спадщини можливе лише безпосередньо у приміщенні нотаріального органу, в якому відкрита спадкова справа і іншого їй нотаріус не пояснив, не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що заява про прийняття спадщини могла бути подана (або направлена поштою) будь-якому нотаріусу, незалежно від місця постійного проживання спадкодавця, оскільки такі доводи позивачки не підтвердженні жодними доказами. Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що докази звернення до нотаріуса за місцем проживання позивачки відсутні, оскільки остання зверталась до нотаріуса в усній формі. Отже, позивач не довела обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог ( ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Не є доведеними також посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 дізналась про смерть спадкодавця лише у другій половині жовтня 2019 року, оскільки ці обставини також не підтверджені будь-якими доказами, про що не заперечила представник позивача в суді апеляційної інстанції. 
Посилання представника позивача у поясненнях апеляційному суду, що строк для прийняття спадщини ОСОБА_1 пропущено ще й з тих підстав, що судом встановлювався факт родинних відносин також є безпідставними, оскільки зазначена обставина не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до вищенаведеної правової позиції Верховного Суду. Окрім того такий факт встановлювався одночасно з вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Доводи апеляційної скарги щодо незначного часу пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, в сукупності із наведеними обставинами справи, за яких позивачка мала реальну можливість звернутися із відповідною заявою до нотаріуса, не заслуговують на увагу. 
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для його скасування в розумінні положень ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 24 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22.10.2020.

Головуючий Судді