Справа № 161/6855/19 	Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б. 	
Провадження № 22-ц/802/939/20  Категорія: 82 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
01 жовтня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Здрилюк О. І., Федонюк С. Ю., 
з участю секретаря - Лимаря Р. С.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Поперецького О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про захист прав споживачів та визнання неналежним переказу грошових коштів за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року,  

                                        В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про захист прав споживачів та визнання неналежним переказу грошових коштів.
Позовні вимоги мотивував тим, що 30 жовтня 2018 року між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»), правонаступником якого є АТ «Ощадбанк», в особі керівника ТВБВ № 10002/003 філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» було укладено додатковий договір № 2 до договору № 18/15 від 12 лютого 2009 року про надання послуг по зарахуванню заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством на карткові рахунки для отримання заробітної плати на платіжну картку за № НОМЕР_1 та заяву про приєднання № 614135 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки НОМЕР_2 ) та заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, згідно якої було встановлено на карту кредитну лінію лімітом 50 000 грн.
Позивач зазначав, що 05 січня 2019 року близько 18 год. 00 хв. на його мобільний номер НОМЕР_3 надійшов дзвінок - чоловік представився працівником телефонної компанії «Водафон», звернувся до нього по імені та по батькові і запитав його про якість мобільного зв`язку, чи задоволений він роботою мобільного зв`язку та чи не бажає перейти на інший тарифний план, на що він відповів, що роботою мобільного зв`язку задоволений і на даний час не має бажання змінювати тарифний план.
Через деякий час близько 21 год. 00 хв. на його телефон почали надходити смс-повідомлення з банку про зняття коштів з його картки. Спочатку прийшло смс-повідомлення про неможливість зняття коштів в розмірі 3 000 грн, 20 000 грн, а за ним одразу ж смс-повідомлення про зняття з картки 20 000 грн, 16 000 грн, 12 000 грн, 18 000 грн, 19 500 грн.
Після цього він одразу ж передзвонив оператору банку на контакт-центр та повідомив про несанкціоновані трансакції (операції) без його погодження, зупинення даних незаконних трансакцій, заблокування його картки та повернення даних коштів на картку. Оператор повідомив, що картку заблоковано та для випуску нової картки йому потрібно звернутись безпосередньо до відділення банку. О 21 год. 26 хв. йому надійшло смс-повідомлення про те, що банком заблоковані обидві картки.
Вказував, що без його згоди невідомі особи здійснили незаконні трансакції (операції), внаслідок яких з зарплатної картки НОМЕР_4 було знято кошти: 18 000 грн, 5 000 грн, 19 500 грн та 443 грн комісії, всього 42 943 грн. З кредитної картки НОМЕР_5 було знято кошти: 20 000 грн, 16 000 грн, 12 000 грн, 495 грн комісії, 1 435 грн 20 коп. комісії за отримання готівки, всього 49 930 грн 20 коп. З нової зарплатної картки НОМЕР_6 банком було знято 1 142 грн 32 коп. проценти за користування кредитною лінією. Внаслідок вищевказаних несанкціонованих трансакцій з його банківських карток було знято кошти у розмірі 94 015 грн 52 коп.
Крім того, банком були нараховані проценти та пеня за користування кредитними коштами знятими з кредитної картки НОМЕР_2 в розмірі 3 635 грн 61 коп.
Позивач також зазначав, що працівник телефонної компанії «Водафон» не запитував у нього про його банківські картки, їх логін, пароль, картковий пароль, а також ПІН, СУУ2/ СУС2, строк дії, номер картки тощо і він такої інформації нікому не надавав, і смс-повідомлення стосовно логіну, пароля, карткового пароля, а також ПІН, СУУ2/ СУС2, строку дії, номеру картки тощо теж нікому не надсилав.
Наступного дня, 06 січня 2019 року він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За вказаною заявою було відкрито кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР № 12019030010000078, розслідування по якому триває по цей час, у даному кримінальному провадженні він визнаний потерпілим.
08 січня 2019 року він звернувся у філію - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» з відповідними заявами про факт несанкціонованого списання коштів з його банківських карток. 09 січня 2019 року звернувся у філію - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» із заявою про проведення службового розслідування відносно несанкціонованого списання коштів з його банківських карток, а 30 січня 2019 року він звернувся у філію - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» із заявою про надання інформації про те, за яких умов була активована його кредитна картка, адже з часу її отримання в квітні 2018 року, він ні разу нею не користувався, не вводив пін код, не активовував її.
На вказану заяву він отримав відповідь, що з його кредитної картки НОМЕР_2 було здійснено 05 січня 2019 року переказ коштів: 20 000 грн - банк емітент карти, на яку здійснювався переказ - Пумб на ІР адресу НОМЕР_7 , 16 000 грн - банк емітент карти, на яку здійснювався переказ - Пумб на ІР адресу НОМЕР_7 , 12 000 грн банк емітент карти, на яку здійснювався переказ - Приватбанк на ІР адресу НОМЕР_7 .
Крім того, не дивлячись на те, що вказаний картковий рахунок за його заявою було заблоковано, банк продовжує нараховувати відсотки за користування кредитним лімітом. За період з 05 січня 2019 року по 09 квітня 2019 року нараховані відсотки за користування кредитним лімітом у загальному розмірі 5 070 грн 81 коп.
У зв`язку з цим, він 04 лютого 2019 року звертався із заявою у філію - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» про зупинення нарахування та не стягнення процентів за кредитом, проте 07 березня 2019 року філією банку йому було відмовлено у припиненні нарахуванні відсотків за кредитом та зазначено, що переказ коштів був здійснений з використанням усіх реквізитів платіжної картки банку з правильним введенням паролів, які були відомі лише йому, а тому банк не може прийняти рішення щодо припинення нарахування відсотків за кредитом.
Також, листом від 11 лютого 2019 року філією - Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» йому було повідомлено, що операції з використанням Інтернет ресурсу «Ощад 24/7» та або «Рогtmone.com» проведено коректно, тобто з використанням усіх реквізитів банку, а також з правильним введенням паролів (пін-кодів для одноразової операції в мережі Інтернет), які були відомі лише йому та були направлені на номер мобільного телефону під час проведення даної операції, який зазначений ним у Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договором порядку як номер мобільного телефону клієнта.
Вважає, що банк не забезпечив збереження його коштів на карткових рахунках № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , чим порушив його права як споживача банківських послуг, а тому повинен нести відповідальність за завдану йому шкоду.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_2 просив суд: 
- визнати недійсною трансакції, щодо переказу 05 січня 2019 року коштів у розмірі: 18 000 грн, 5 000 грн, 19 500 грн, з зарплатної картки № НОМЕР_1 АТ «Ощадбанк» виданої на ім`я ОСОБА_2 ;
- зобов`язати АТ «Ощадбанк» зарахувати на зарплатну картку № НОМЕР_6 видану на ім`я ОСОБА_2 кошти у розмірі 42 500 грн сума переказу, 443 грн комісія, 1 142 грн 32 коп. проценти за користування кредитною лінією;
- визнати недійсною трансакції щодо переказу 05 січня 2019 року коштів у розмірі: 20 000 грн, 16 000 грн, 12 000 грн, з кредитної картки № НОМЕР_2 АТ «Ощадбанк» виданої на ім`я ОСОБА_2 ;
- зобов`язати АТ «Ощадбанк» зарахувати на кредитну картку № НОМЕР_2 видану на ім`я ОСОБА_2 кошти у розмірі 48 000 грн - сума переказу, 495 грн - комісія, 1 435 грн 20 коп. комісії за отримання готівки, та 1 142 грн 32 коп. проценти за користування кредитною лінією;
- припинити нарахування процентів, пені та інших штрафних санкцій за опротестованими операціями, які нараховані по кредитній картці № НОМЕР_2 АТ «Ощадбанк» виданої на ім`я ОСОБА_2 починаючи з моменту зняття зазначених грошових коштів;
- визнати неправомірними дії АТ «Ощадбанк» щодо нарахування процентів, пені та штрафних санкцій за опротестованими операціями, які нараховані по кредитній картці № НОМЕР_2 виданої на ім`я ОСОБА_2 та списати нараховані проценти, пеню та штрафні санкції з 05 січня 2019 року по фактичний час.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсними трансакції з виданої на ім`я ОСОБА_2 зарплатної картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 щодо переказу 05 січня 2019 року коштів у розмірі 18 000 грн, 5 000 грн, 19 500 грн.
Зобов`язано АТ «Ощадбанк» зарахувати на видану на ім`я ОСОБА_2 зарплатну картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_6 кошти у розмірі 42 500 грн неправомірно перерахованих коштів.
Визнано недійсними трансакції з виданої на ім`я ОСОБА_2 кредитної картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 щодо переказу 05 січня 2019 року коштів у розмірі 20 000 грн, 16 000 грн, 12 000 грн.
Зобов`язано АТ «Ощадбанк» зарахувати на видану на ім`я ОСОБА_2 кредитну картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 кошти у розмірі 48 000 грн неправомірно перерахованих коштів, 495 грн комісії, 1 435 грн 20 коп. комісії за отримання готівки, 1 142 грн 32 коп. процентів за користування кредитною лінією.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач АТ «Ощадбанк», покликаючись на неправильну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 30 жовтня 2018 року між ПАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є АТ «Ощадбанк», та Управлінням капітального будівництва Луцької міської ради було укладено договір № 18/15 від 12 лютого 2009 року про надання послуг по зарахуванню заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством на карткові рахунки, та додатковий договір № 2 до цього договору (а.с.7-17, том 1).
04 квітня 2018 року позивачем ОСОБА_2 до банку було подано заяву про приєднання № 614135 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), на підставі якої йому у ТББВ № 10002/03 філії-Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» було відкрито поточний рахунок в гривні України, на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ» (а.с.18, том 1).
Крім того, 04 квітня 2018 року позивачем ОСОБА_2 до банку було подано заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) (а.с.18 зворот, том 1) на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) на суму 50 000 грн, підписано паспорт споживчого кредиту (кредитної лінії на БПК), Інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.19, том 1) та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.20, том 1).
На підставі цих заяв позивачу ОСОБА_2 було видано дві банківських картки - зарплатну та кредитну.
Судом першої інстанції також встановлено, що 05 січня 2019 року близько 18 год. 00 хв. на мобільний номер позивача 050 689 14 26 надійшов дзвінок від нібито працівника телефонної компанії «Водафон». Деякий період часу після 18 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. його телефон був заблокований. А в подальшому близько 21 год. 00 хв. на його телефон почали надходити смс-повідомлення з банку про зняття коштів з його карток, після чого, ОСОБА_2 відразу ж передзвонив на контакт-центр банку та повідомив про несанкціоновані трансакції (операції) та блокування карток. О 21 год. 26 хв. йому надійшло смс-повідомлення про те, що банком заблоковані обидві картки.
06 січня 2019 року за заявою ОСОБА_2 Луцьким ВП ГУНП у Волинській області було відкрите кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за № 12019030010000078, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, де ОСОБА_2 визнаний потерпілим.
08 січня 2019 року позивач ОСОБА_2 подав до банку дві заяви клієнта (а.с.21-22, том 1), в яких він просив банк надати пояснення стосовно трансакцій, суми яких були 05 січня 2019 року дебітовані з рахунків: по картці № НОМЕР_5 (кредитна картка) - 20 205 грн, 16 165 грн, 12 125 грн; по картці № НОМЕР_4 (зарплатна картка) - 18 185 грн, 5 055 грн, 19 700 грн.
09 січня 2019 року позивач ОСОБА_2 подав до банку заяву про проведення службового розслідування по факту зняття коштів з його карток 05 січня 2019 року в період з 18 год. 00 хв. по 22 год. 00 хв. невідомою особою (а.с.23, том 1).
З відповіді банку на звернення ОСОБА_2 щодо надання інформації, яке надійшло на адресу банку 30 січня 2019 року (а.с.24-25, том 1) вбачається, що його кредитна картка № НОМЕР_8 була активована 02 квітня 2018 року і 05 січня 2019 року по картці було здійснено наступні операції (трансакції): 1) 20 000 грн на картку № НОМЕР_9 банку ПУМБ; 2) 16 000 грн на картку № НОМЕР_9 банку ПУМБ; 3) 12 000 грн на картку № НОМЕР_10 Приватбанку. Всі трансакції були здійснені за допомогою IP-адреси НОМЕР_7 (а.с.25, том 1).
Вказані трансакції по кредитній картці позивача ОСОБА_2 № НОМЕР_8 , крім того підтверджуються випискою по картковому рахунку, трансакції - перекази коштів були здійснені через UKR KYIV MOBILE BANKING НОМЕР_11 , та крім того, вбачається, що з картки позивача було відраховано комісію у розмірі 495 грн, комісію у розмірі 1 435 грн 20 коп., 1 142 грн 32 коп. процентів за користування кредитною лінією (а.с.35, том 1).
З виписки по картковому рахунку по зарплатній картці позивача № НОМЕР_1 вбачається, що з цієї картки 05 січня 2019 року були здійснені три трансакції - перекази коштів через UKR KYIV MOBILE BANKING НОМЕР_11 у розмірі 18 000 грн, 5 000 грн, 19 500 грн (а.с.34, том 1).
Ухвалою суду першої інстанції від 18 вересня 2019 було витребувано в АТ «ПУМБ» інформацію про власника карткового рахунку № НОМЕР_9 та інформацію щодо того, чи надходили 05 січня 2019 року на картковий рахунок № НОМЕР_9 відкритий в АТ «ПУМБ» грошові кошти у розмірі 20 000 грн; 16 000 грн з карткового рахунку № НОМЕР_2 та 5 000 грн з карткового рахунку № НОМЕР_1 , а також інформацію, коли дані кошти були зняті з карткового рахунку № НОМЕР_9 . Витребувано в АТ КБ «Приватбанк» інформацію про власника карткового рахунку № НОМЕР_10 та інформацію щодо того, чи надходили 05 січня 2019 року на картковий рахунок № НОМЕР_10 відкритий в АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 12 000 грн з карткового рахунку № НОМЕР_2 та 18 000 грн з карткового рахунку № НОМЕР_1 , а також інформацію, коли дані кошти були зняті з карткового рахунку № НОМЕР_10 ; а також інформацію про власника карткового рахунку № НОМЕР_12 та інформацію щодо того, чи надходили 05 січня 2019 року на картковий рахунок № НОМЕР_12 відкритий в АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 19 500 грн з карткового рахунку № НОМЕР_1 , а також інформацію, коли дані кошти були зняті з карткового рахунку № НОМЕР_12 .
З витребуваної судом інформації АТ «ПУМБ» від 17 жовтня 2019 року вбачається, що банківська картка № НОМЕР_9 випущена на ім`я ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.241, том 1)
З витребуваної судом інформації АТ КБ «Приватбанк» від 16 грудня 2019 року вбачається, що власник картки № НОМЕР_10 ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; 05 січня 2019 року о 19:36:34 на картку зараховано 11 940 грн, 12 000 (60 грн комісія банку); о 19:50:50 на картку зараховано 17 910 грн, 18 000 (90 грн комісія банку) (а.с.249, том 1). Вказані кошти були в той же день з картки зняті або витрачені в м. Слов`янськ. Власник картки № НОМЕР_12 ОСОБА_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ; 05 січня 2019 року на картку зараховано 19 402 грн 50 коп., 19 500 (97,50 грн комісія банку), в той же день кошти були зняті в м. Волноваха.
Відносини, що виникли між сторонами по справі регулюються положеннями ст. ст. 634, 1054, 1055, 1056-1, 1066, 1068-1073 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 9 розділу ІV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705. Крім того на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Відповідно до п. 8 та п. 9 Розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів»: «Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (п. 8).»
Згідно з п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
У відповідності до п. п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України.
Як слідує з матеріалів справи, банк у відповідях на звернення ОСОБА_2 наголошував на тому, що операції (переказ коштів з рахунку позивача) з використанням інтернет-ресурсу «Ощад 24/7» були з використанням усіх реквізитів платіжної картки банку та з правильним введенням паролів (пін-кодів для одноразової операції в мережі Інтернет), які могли бути відомі лише позивачу, так як були направлені на номер мобільного телефону, зазначений ним в заяві (а.с.27-28, том 1).
Крім того, представник банку зазначав, що перед успішними трансакціями 05 січня 2019 року о 18:46:13 позивачем було створено обліковий запис у системі «Ощад 24/7», кожна наступна оспорювана операція підтверджувалася смс-паролями, кожне повідомлення паролю (PIN) до системи «Ощад 24/7» супроводжувалося застереженням щодо нерозголошення отриманої інформації сторонніми особами.
Проте, відповідач не спростував належними доказами доводи сторони позивача про те, що це не позивач 05 січня 2019 року здійснив перереєстрацію у системі «Ощад 24/7», транзакції по списанню спірних сум були проведені без використання його контактного фінансового телефону, на який повинні були б надходили паролі і коди зняття коштів, які б він міг, на думку банку, надати третім особам, щоб внаслідок цих дій могли були проведені трансакції по списанню коштів, його телефон був заблокований в період перереєстрації і здійснення трансакцій.
Судом першої інстанції з наданого ОСОБА_2 висновку спеціаліста у сфері інформаційних технологій № кд 2-19 від 14 березня 2019 року встановлено, що з телефону позивача «Samsung SM-J500H» 05 січня 2019 року операції по банківських картках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 не проводилися; в пам`яті телефону відсутні записи про надсилання інформації про номери карток позивача, CVV кодів або термін їх дії (03/21, 03/23); реєстраційних даних для входу до облікового запису « My vodafone » та «Ощад 24/7» не виявлено; в пам`яті телефону не виявлено записів про використання ІР адреси НОМЕР_7 ; також не виявлено записів про вхідні смс-повідомлення за 05 січня 2019року з пін-кодами, які можуть бути використані для проведення операцій в мережі інтернет; в телефоні не виявлено файлів встановлення додатків «Ощад 24/7» або «Роrtmone» чи відвідування веб-ресурсу «www.portmone.com» (а.с.31-32, том 1).
З пояснень допитаного в якості спеціаліста ОСОБА_6 встановлено, що при проведенні дослідження він мав повний доступ до наявних в телефоні, а також видалених даних. Для дослідження використовувалась ліцензоване програмне забезпечення X-WAYS.
В  той же час, відповідачем належних доказів, які б спростовували результати проведеного дослідження не надано, клопотання про призначення відповідної судової експертизи останнім в суді першої інстанції не заявлялося.
Не спростовані відповідачем доводи сторони позивача, підтверджені доказами в справі, в тому числі і виписками по рахунках, про те, що операції по списанню коштів з його рахунків територіально відбувались в м. Києві, в той час як позивач був в м. Луцьку, вживаючи заходів по блокуванню карток.
Спростовуються наявними у справі доказами посилання відповідача на те, що в розмові з оператором «Контакт-центру» позивач сам добровільно розголосив третім особам інформацію про номер картки та одноразові паролі до системи WEB-банкінг «Ощад 24/7», а тому, у відповідності до умов Публічного договору, всю повноту відповідальності несе саме клієнт, зокрема звукозаписом розмови, з якого не вбачається, що позивачем було розголошено третім особам персональні дані для входу до системи WEB-банкінг «Ощад 24/7», як то -- номер картки, строк дії та CVC або CVV-2, дівоче прізвище матері тощо, які могли бути використані третіми особами без вчинення ними шахрайських дій.
Банк не надав доказів на підтвердження того, що позивач вчинив певні дії чи допустив бездіяльність в порушення вимог закону та укладених між ними договорів, які призвели до безпідставного перерахування 05 січня 2019 року грошових коштів з зарплатного та кредитного рахунків на рахунки третіх осіб, як і не надав доказів того, що позивач порушував заходи щодо забезпечення безпеки його карткових рахунків, ініціював перед банком проведення операцій по переказу коштів.
Судом також не встановлено обставин, які переконливо доводять, що позивач як користувач послугами банку, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті конфіденційної інформації, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, чи вільному доступу до носіїв необхідної для списання коштів інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
В матеріалах справи відсутні докази, що відповідна інформація, необхідна для викрадення коштів, як така, що використовується при скоєнні шахрайських дій, отримана викрадачами коштів в результаті умисних чи необережних дій позивача, а не в результаті незабезпечення надійності платіжних систем АТ «Ощадбанк».
При цьому, банк не спростував тієї обставини, що система «Ощад 24/7» не виключає можливість доступу до рахунків клієнтів банку третіх осіб та дозволяє здійснення перерахувань коштів без встановлення самим банком паролів, виданих ним ключів, без застосування ПІН-кодів платіжних карток та мобільних телефонів клієнтів із надісланими на них паролями на підтвердження платежів.
Наведене дає підстави для висновку, що відповідач АТ «Ощадбанк» неналежно надав банківські послуги позивачу при користуванні платіжною системою банку, не забезпечив належної охорони інформації, необхідної для проведення платіжних операцій та безпечного користування платіжною системою банку, не вжив усіх заходів щодо збереження коштів клієнта на рахунку, не забезпечивши належне функціонування його платіжної системи з метою захисту від доступу сторонніх осіб до рахунків позивача та збереження його коштів і унеможливлення заволодіння грошовими коштами позивача третіми особами.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, наведене дає підстави вважати, що позивач у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України довів та надав належні і допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме, що він не ініціював трансакції щодо переказу грошових коштів з його зарплатної та кредитної карток третім особам, не сприяв у втраті конфіденційної інформації, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, чи вільному доступу до носіїв необхідної для списання коштів інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 в частині вимог про визнання недійсними трансакції з виданої на його ім`я зарплатної картки № НОМЕР_1 щодо переказу 05 січня 2019 року коштів у розмірі 18 000 грн, 5 000 грн, 19 500 грн та зобов`язання відповідача зарахувати на видану на ім`я позивача нову зарплатну картку № НОМЕР_6 , 42 500 грн неправомірно перерахованих коштів, а також трансакції з виданої на його ім`я кредитної картки № НОМЕР_2 щодо переказу 05 січня 2019 року коштів у розмірі 20 000 грн, 16 000 грн, 12 000 грн та зобов`язання зарахувати на кредитну картку 48 000 грн неправомірно перерахованих коштів, а також про зобов`язання банку зарахувати на кредитну картку позивача 495 грн комісії,  1 435 грн 20 коп. комісії, 1 142 грн 32 коп. процентів.
В той же час суд відмовив у позові ОСОБА_2 в частині вимог про припинення нарахування процентів, пені та інших штрафних санкцій за опротестованими операціями, які нараховані по кредитній картці № НОМЕР_2 АТ «Ощадбанк» виданої на ім`я позивача, починаючи з моменту зняття грошових коштів та про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування процентів, пені та штрафних санкцій за опротестованими операціями по кредитній картці, списання нарахованих процентів, пені та штрафних санкцій з 05 січня 2019 року по фактичний час.
Рішення в частині відмови в задоволенні цих позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач ОСОБА_2 звернувся до контакт-центру з повідомленням про шахрайські операції (спірні трансакції) та блокування карткового рахунку лише по закінченню усіх оспорюваних трансакцій, тому АТ «Ощадбанк» не може нести відповідальність за спірні операції, які були вчиненні до моменту повідомлення про них банку, є безпідставними, оскільки як слідує з матеріалів справи, позивач після зняття приблизно о 21 год. 00 хв. з його карток грошових коштів, звернувся до оператора банку на контакт-центр та повідомив про несанкціоновані трансакції (операції) без його погодження, зупинення даних незаконних трансакцій, заблокування його картки та повернення даних коштів на картку. Оператором було повідомлено, що картку заблоковано, о 21 год. 26 хв. позивачу надійшло смс-повідомлення про те, що банком заблоковані обидві картки.
Крім того, проведення операцій банком - переказ грошових коштів на рахунки третіх осіб, як встановлено судом, було здійснено не позивачем, оскільки він не здійснював перереєстрацію у системі «Ощад 24/7», контрольної інформації (дівоче прізвище матері або інша-алфавітно-цифрова послідовність), яка необхідна для ідентифікації держателя картки та подальших можливих дій із нею, зокрема і реєстрації (перереєстрації) доступу до системи «Ощад 24/7» третім особам не передавав, трансакції по списанню спірних сум були проведені без використання його контактного фінансового телефону, який був заблокований в період перереєстрації і здійснення трансакцій та на який повинні були надходити паролі і коди зняття коштів, які він, як вважає відповідач, міг надати третім особам для проведення трансакції по списанню коштів.
Отже, позивач не сприяв незаконному списанню коштів з його карткових рахунків.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 травня 2015 року (провадження № 6-71цс15), не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка.
Доказів на підтвердження сприяння позивачем незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції не надано, тому висновок суду першої інстанції про виникнення у банка обов`язку повернути на картковий рахунок позивача кошти є таким, що ґрунтується на доказах у справі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2019 року у справі № 754/11784/15-ц.
Таким чином, наведені відповідачем АТ «Ощадбанк» в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального права, не спростовують правильних висновків суду, а є його власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи і не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: