Дата документу 16.12.2020 Справа № 937/1577/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №937/1577/20                  Головуючий у 1 інстанції Іваненко О.В.
Провадження № 22-ц/807/3313/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 вересня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та витребування майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та витребування майна.
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.
Заява обґрунтована необхідністю забезпечити позов про поділ спільного майна подружжя, шляхом накладення арешту на транспортний засіб Hyundai Accent, 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 , який раніше був зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 16.08.2019 р. по теперішній час зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору СГ № 6476/19/000909 від 15.08.2019 p., виданого TOB Автомакс-2012, оскільки цей захід унеможливить останню здійснити відчуження автомобіля на користь третіх осіб до ухвалення рішення суду у справі.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 вересня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на транспортний засіб – автомобіль Hyundai Accent 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 , чорного кольору, VIN НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який раніше був зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 16.08.2019 р. зареєстрований за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_4 ), на підставі договору СГ № 6476/19/000909 від 15.08.2019 p., виданого TOB Автомакс-2012, із забороною будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо майна.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норми матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу в якій відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 – 9 цієї частини.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.
Встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля Hyundai Accent 2007р.в., та витребування майна.
Таким чином, автомобіль Hyundai Accent 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 є предметом позову, реалізація даного майна може в подальшому порушити права позивача.
Необхідність забезпечення позову позивачка обґрунтовує тим, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду.
Колегія суддів звертає увагу, що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача.
Помилковими є доводи апеляційної скарги, що спірний автомобіль вже не перебуває у власності скаржника, а тому вона не є належним відповідачем у справі, оскільки згідно п.1,2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Крім того, посилання в апеляційній скарзі на те, що спірний автомобіль їй вже не належить є свідченням того, що відповідачі здійснюють заходи щодо продажу автомобіля, що є предметом позову.
Крім того, суд при розгляді заяви про забезпечення позову загалом не перевіряє обставини якими обґрунтовано позов, а лише вирішує питання забезпечення та, враховуючи, що предметом розгляду є автомобіль, який був вже відчужений, суд вважає, що дійсно існує можливість в подальшому здійснення інших реєстраційних дій, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення у вказаній справі.

Також відхиляються доводи апеляційної скарги, щодо відсутності підстав для забезпечення позову, адже вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо витребування автомобіля, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення у вказаній справі.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Так, у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 вересня 2020 року про забезпечення позову у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: