П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_______________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/3418/20	
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді – доповідача	Кравця О.О.	
судді –	Домусчі С. Д.	
судді – за участю секретаря 	Коваля М.П. Юрчак М.Р.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу    Товариства з обмеженою відповідальністю «Катран»    на рішення    Одеського окружного адміністративного суду    від     05 червня 2020 року прийнятого за правилами спрощеного в порядку письмового провадження у складі судді Кравченка М.М.  по справі № 420/3418/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Катран»    (Код ЄДРПОУ 32935905, місцезнаходження:67622, Одеська обл., Біляївський район, с. Березань, 35 км шосе Одеса-Кишинів) до  Головного управління ДПС у Вінницькій області (Код ЄДРПОУ: 43142454, місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7) про визнання протиправним та скасування податкового  повідомлення-рішення -

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

21.04.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Катран»    (далі - позивач, ТОВ «Катран»  ) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Вінницькій області), у якому просила суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (форми «С») від 05.02.2019 року №0000543202 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 250  000,00 грн. за платежем Адмін. Штрафні та інші санкції (надх. коштів, контроль за справлянням яких закріп. за ГУ ДПС-рай).
Ухвалою суду від 22.04.2020 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Рішенням Одеського окружного адміністративного судувід 09 червня 2020 року у задоволені позову було відмовлено.

II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ  УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року, ТОВ «Катран»  подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції при розгляді даного позову порушено норми процесуального та матеріального права та просила його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Позивач в апеляційній скарзі вказує, що у Рішенні суду першої інстанції не звернута увага на докази, пояснення ТОВ «Катран» надані до суду у адміністративному позові, Відповіді на відзив ГУ ДПС у Вінницькій області від 29.05.2020 року та Заяві від 04.06.2020 року помилково не враховано доводи позивача що стосуються: 
1) факту не правомірного прийняття рішення про застосування фінансових санкцій №13/32/32935905 від 17.10.2019; 2) факту прийняття нового податкового повідмолення-рішення №0000543202 від 05.02.2020 року; 3) не звернута увага на інформацію в Позові про те, що Акт фактичної перевірки не зарееєстрований; 4) не враховано правову позицію викладену позивачем у позові, а саме: Постанову Верховного Суду №К/9901/32695/18 від 14.08.2018 року (аналогічна судова справа №805/3294/17-а), яка підтверджує позицію позивача; 5) не враховано правову позицію викладену позивачем у позові, а саме: Постанову Верховного Суду №К/9901/4042/17 від 03.05.2018 року (справа №818/1070/17), яка підтверджує правову позицію Позивача, щодо дотримання форми та змісту чіткої підстави у рішенні; 6) відсутності у контролюючого органу з 01.07.2019 року по виконанню функції щодо здійснення ліцензування діяльності пального; 7) не своєчасне впровадження адміністративної послуги суб`єктом владних повноважень.
Відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що 25.09.2019 року на підставі наказу на проведення фактичної перевірки від 24.09.2019 року №972 та направлень на проведення перевірки від 25.09.2019 року №272, 271 працівниками ГУ ДПС у Вінницькій області проведено фактично перевірку ТОВ «Катран», уло встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.02.2020 року №0000543202 про застосування штрафних санкцій в розмірі 250  000,00 грн. в зв`язку з встановленим порушенням ч.20 ст.15 Закону №481.
03.08.2020 року відповідачем надано відзив на апеляціну скаргу, згідно з яким рішення суду 1-ої інстанції є законним та обгрунтованим, а апеляційна скарга – не підлягає задоволенню. 
25.08.2020 року апелянтом надано відповідь на відзив.

III.          ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2020 року відкрити апеляційне провадження.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2020 року призначити справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні    в приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду у залі судового засідання №3  на 02.09.20 р.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року доручив Вінницькому окружному адміністративному суду    забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю представника Головного управління ДПС у Вінницькій області,    30 вересня 2020 року.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає,що вона не підлягає задоволенню за наступними обставинами :

IV.          ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

25.09.2019 року посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області було проведено фактичну перевірку АЗС, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «КАТРАН», розташованої за адресою: Вінницька область, Бершадський район, с. Бирлівка, вул. Червоноармійська, 183б, на підставі  статті 80 Податкового кодексу України  з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійснені оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, пальним. 
За результатами перевірки ГУ ДПС у Вінницькій області складено Акт перевірки б/н від 25.09.2019 року. Перевіркою встановлено порушення вимоги  ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме: здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії. 
17 жовтня 2019 року ГУ ДПС у Вінницькій області прийняло Рішення про застосування фінансових санкцій за № 13/32/32935905, в якому зазначено: «п.1 ... застосувати до ТОВ «КАТРАН» фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 250000,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч грн.) Позивач отримав Рішення 19 листопада 2019 року (поштою). Позивач не погодився з зазначеним Рішенням та відповідно до  ст.56 ПК України  оскаржив таке рішення до Державної податкової служби України. Скарга Позивача від 03.12.2019 року зареєстрована в ДПС України за вхідним № 15271/6 від 09.12.2019 року. 
03 лютого 2020 року ДПС України прийняла Рішення № 4187/6/99-00-08-05-06-06 «Про результати розгляду скарги» (отримано поштою - 20.02.2020 р.), в якому зазначила наступне: «... що рішення про застосування фінансових санкцій від 17.10.2019 року № 13/32/32935905 винесено... за формою, визначеною Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17  Закону № 481, затверджених  Постановою КМУ від 02.06.2003 № 790... Тобто,  Постановою КМУ від 02.06.2003 № 790   не визначений Порядок застосування фінансових санкцій за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії». Враховуючи зазначений у Рішенні від 03.02.2019 року висновок, ДПС України скасовує Рішення ГУ ДПС у Вінницькій області від 17.10.2019 року за № 13/32/32935905, а скаргу ТОВ «КАТРАН» - частково задовольняє. Також, у зазначеному Рішенні від 03.02.2019 року, ДПС України зазначає: «З урахуванням наявних обставин справи, ГУ ДПС у Вінницькій області належить винести нове податкове повідомлення-рішення на підставі акта перевірки з урахуванням вимог Кодексу та цього рішення». 
05 лютого 2020 року ГУ ДПС у Вінницькій області прийняло нове податкове повідомлення-рішення (форма «С») за № 0000543202, в якому зазначено: «про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 250000,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч грн.) за платежем Адмін. штрафи та інші санкції (надх. коштів, контроль за справлянням яких закріп. за ГУ ДПС-рай)». Позивач отримав нове податкове повідомлення-рішення від 05.02.2020 року - 20 лютого 2020 року (поштою). Позивач не погодився з зазначеним податковим повідомлення-рішенням від 05.02.2020 року та відповідно до  ст.56 ПК України  оскаржив таке рішення до Державної податкової служби України. Скарга Позивача від 04.03.2020 року зареєстрована в ДПС України за вхідним № 10476/6 від 11.03.2020 року. У поданій скарзі від 04.03.2020 року позивачем окремо було зазначено на неправомірність форми прийняття податкового повідомлення-рішення, яка не відповідає змісту порушення та звернута увага ДПС України, що відповідно  статті 61 Конституції України  ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. 
27 березня 2020 року ДПС України прийняла Рішення № 11258/6/99-00-08-05-06-06 «Про залишення скарги без розгляду» (отримано поштою - 06.04.2020 р.), яким залишила скаргу позивача без розгляду з тих мотивів, що платником подавались до контролюючого органу скарги з цього ж самого питання.

V.  РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

Згідно  ст. 67 Конституції України,  кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом. 
Згідно вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно  ст.55 Конституції України    права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно п.п.20.1.4    п.20.1    статті    20 Податкового кодексу України    контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.п.61.1    статті    61 Податкового кодексу України    податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також, підпунктом    62.1.3    п.62.1    статті    62 Податкового кодексу України    визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього    Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Упункті    75.1    ст.75 ПК України    вказано, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до п.    80.1    ст.    80 ПК України    фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Згідно з п. п.    80.2.6    п.    80.2    ст.    80 ПК України    фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає    Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР    (далі - Закон №481/95-ВР).
Відповідно до  статті 1 Закону №481/95-ВР    роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземниих суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.
Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому  Законі  видів діяльності протягом визначеного строку.
Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів»    (далі - Закон №2628-VIII) внесено зміни, зокрема, і у    статтю 15 Закону №481/95-ВР. Цією статтею визначено правила імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального. Нормами зазначеної статті запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набирали чинності з 01 липня 2019 року.
Статтею 15 Закону №481/95-ВР    встановлено, що суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років. Імпорт або експорт пального здійснюється за наявності у суб`єкта господарювання, що імпортує або експортує пальне, ліцензії на право виробництва або зберігання, або оптової чи роздрібної торгівлі пальним.
Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Річна плата за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним становить 2000 гривень на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним справляється щорічно і зараховується до місцевих бюджетів згідно із законодавством.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років.
Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.
У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.
У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним суб`єктом господарювання зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.
Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.
Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним справляється щорічно і зараховується до місцевих бюджетів згідно із законодавством.
Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому    Законі    документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Згідно з частиною першою    статті 17 Закону №481/95-ВР    за порушення норм цього  Закону  щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами,    пальним    та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Абзацом дев`ятим частини другої    статті 17 Закону №481/95-ВР  встановлено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.
Частиною четвертою    статті 17 Закону №481/95-ВР    визначено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.
Згідно п. 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених  статтею 17        Закону України «Про Державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.1995,     затвердженого      Постановою Кабінету Міністрів України №790 від 02.06.2003( надалі , Порядок №790 ) , підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб`єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта підприємницької діяльності, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Відповідно до пункту 3 Порядку №790 до суб`єктів підприємницької діяльності, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених  статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Положеннями пункту 6 Порядку № 790  передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених  статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», приймаються, зокрема, керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу державної податкової служби відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством. Порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до їх компетенції.
Згідно з пунктом 8 Порядку №790, рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм  Закону  складається за формою згідно з додатком до цього Порядку.
Згідно п.116.1 та 116.2 ст.116 ПК України, у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення. За одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України. 
Згідно із п.п.191.1.4 п.191.1    ст.191 ПК України    визначено, що функцією контролюючих органів є, зокрема, здійснення контролю за встановленим  законом  порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), порядку розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до  закону  та здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України»  покладено початок створенню Державної податкової служби України, на яку покладається частина функцій Державної фіскальної служби України (крім правоохоронної та митної), що ліквідується.
Відповідно до  Постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби»  постановлено реорганізувати територіальні органи Державної фіскальної служби України шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби згідно відповідного переліку. Також установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №682-р  вирішено про можливість забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї  постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України»  функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1  ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Згідно статті 1 Першого протоколу  до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Отже, вищевказана норма  гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та  п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року  ).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatismutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovaandPinc v. TheCzechRepublic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatismutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovaandPinc v. TheCzechRepublic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління" (див.  п. 110 Рішення ЄСПЛ по справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (заява №36985/97).
Суд не може не помітити вимогу підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21 грудня 2000 року( норма ідентична нормі , що міститься у п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 та п.56.21 ст.56ПК  ПК України ), який передбачав, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків національні органи були зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків( див.п. 57.  Рішення ЄСПЛ по справі «Щокін проти України»  (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року). 

(1) Оцінка доводів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права(ч.1-2 ст.308 КАС України , в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у  статті 2 КАС України  (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Аналіз наведених норм    Закону №481/95-ВР    свідчить про те, що роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктом господарювання лише за наявності у нього ліцензії на роздрібну торгівлю. Проте, у разі здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліценції до суб`єкта господарювання застосовується штраф.
Як було встановлено судом, перевіркою встановлено 25.09.2019 року о 10 годині 42 хвилин факт роздрібної торгівлі пальним А-95, А-92, ДП, С.ГАЗ на загальну суму 15616,75 гривень без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, згідно Z звіту № 1323 від 01.07.2019 по № 1324 від 02.07.2019 року фіскальної пам`яті РРО «Марія-303 АІ», ФН 3000256478, ЗН БЗ 31991010697 та наявної інформації баз даних по ліцензуванню та АІС «Податковий блок»; підсистема «Аналітична система» (Чеки).
Таким чином, встановлено порушення вимог  статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»  в частині ліцензування діяльності пов`язаної з роздрібним продажем пального. За розглядом акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Вінницькій області рішенням від 05 лютого 2020 року № 0000543202 застосовано до ТОВ «КАТРАН» фінансову санкцію в розмірі 250000 гривень за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії.
З приводу посилань позивача на те, що 01.07.2019 ним подано до контролюючого органу заяву на одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, суд зазначає наступне.
У відповідності до  ст. 15 Закону №481/95-ВР  ліцензія або рішення про відмову в її видачі щодо пального видається заявнику не пізніше 20 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому  Законі  документів.
Разом з тим, як встановлено судом, Державна фіскальна служба України 30.05.2019 направила Головним управлінням ДФС у областях та м. Києві лист № 17014/7/99-99-12-01-01-17 (надалі - лист), яким роз`яснила порядок отримання ліцензії, зокрема і на роздрібну торгівлю пальним.
Зокрема, у листі зазначено, що ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним та на право зберігання пального або рішення про відмову в їх видачі видається заявнику не пізніше 20 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому  Законі  документів. Суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії (на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним) починаючи з 12.06.2019. При цьому головні управління ДФС уобластях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання починаючи з 01.07.2019.
Таким чином,  починаючи з 12.06.2019 суб`єкти господарювання мали можливість  подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним для її отримання  01.07.2019 року, враховуючи  передбачений Законом №481/95-ВР 20-денний строк на видачу ліцензії або прийняття рішення про відмову у такій видачі.
Водночас, як встановлено судом 1-ої інстанції , контролюючий орган всупереч вимог Порядку №790 замість рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм  Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»  склав податкове повідомлення-рішення.
Аналогічну позицію висловлює Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2018 року №805/3294/17-а.
Але, апеляційний суд вважає, що складення за наслідками вищевказаного порушення податкового повідомлення-рішення відповідає вимогам ст.116 ПК України , яка підлягає застосуванню у вказаних правовідносинах , враховуючи відповідно до вимог ч.3 ст.7 КАС України , що норми Податкового кодеку України мають більшу юридичну сили ніж норми Порядку №790 та Закону №481/95-ВР, та не передбачає складення податковим органом рішення іншої форми за наслідками перевірки, а податкове повідомлення-рішення (форми «С») від 05.02.2020 року №0000543202 містить усі складові , передбачені Порядком №790 та Законом №481/95-ВР із відповідним змістом та відрізняється тільки назвою,зазначеною відповідно до вимог ст.116 ПК України.
Крім того, праволві позиції ,всловлені у постанові  Верховного Суду від   03 травня 2018 року  у справі  №  818/1070/17 –стосуються інших правовідносин, що виключає їх застосування апеляціним судом при віирішенні вказаної справи.
Отже, наведені апелянтом  доводи не спростовують висновки суду першої інстанції і відхиляються апеляційним судом за необґрунтованістю, не спростовують факту продажу пального без належним чином оформленої ліцензії, а тому не звільняють позивача від відповідальності за порушення    ст. 15 Закону №481/95-ВР, яка передбачена абз. 9 ч. 2    ст. 17 названого Закону, у зв`язку з чим , апеляційний суд  приходить до висновку, що відповідачем правомірно застосовано до позивача фінансову санкцію у вигляді штрафу в сумі 250000,00 грн. у відповідності до абз. 9 ч. 2    ст. 17 Закону №481/95-ВР  , а податкове повідомлення-рішення (форми «С») від 05.02.2020 року №0000543202 прийняте в порядку , межах повноважень та у спосіб, встановлені Конституцією, Податковим Кодексом України  та Законом України  481/95-ВР , на виправлення   рішення про застосування фінансових санкцій від 17.10.2019 року № 13/32/32935905, винесеного за формою, визначеною Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17  Закону № 481, затвердженого  Постановою КМУ від 02.06.2003 № 790, якою   не визначений Порядок застосування фінансових санкцій за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії,  та не є свавільним втручанням у право мирно володіти майном , гарантоване ст. 1 Першого  протоколу  Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод.

(2) Висновки апеляційного суду: 

Судом 1-ої інстанції правильно  вирішено справу без  порушення норм процесуального та матеріального права ,повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані  та додержані  норми  матеріального та  процесуального права , справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі , судове рішення  прийнятне та підписано суддею  , який зазначений у судовому рішенні 
Апеляційний суд доходить до висновку про необхідність відмовити у  задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Катран» та залишення без змін рішення суду 1-ої інстанції  та також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст.6, 13, ст. 1 Першого  протоколу  Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 139,242, 292, 308,310,п.1 ч.1 ст.315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Катран» – залишити без задоволення, а рішення  Одеського окружного адміністративного суду  від  05 червня 2020 року–  залишити без змін .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути, у разі відповідності  вимогам  ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду  протягом 30-ти днів  
Повне судове рішення складене та підписане  05.11.2020 року

Суддя-доповідач                                                 Кравець О.О.
 	
Суддя                                                     Домусчі С.Д.  	

Суддя                                                      Коваль М.П.