ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2020 р.           Справа№ 910/15799/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Михальської Ю.Б. 
 
секретар судового засідання: Бендюг І.В.,
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 26.10.2020,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Асоціації "Нафтогазова асоціація України"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 24.07.2020 (повне рішення складено 03.08.2020)
у справі № 910/15799/18 (суддя Підченко Ю.О.) 
за позовом Асоціації "Нафтогазова асоціація України"
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року Асоціація "Нафтогазова асоціація України" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення від 07.09.2018 №447-р, а саме - пунктів 1 та 2 вказаного рішення. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та при цьому Комітет, при прийнятті спірного рішення неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми чинного законодавства, зокрема - не врахував того, що комп`ютер, до якого вимагали надання доступу члени комісії з перевірки, не є службовим та при цьому на даному комп`ютері містилася конфіденційна інформація, доступ до якої охороняється законом та при цьому вимога про надання доступу до комп`ютеру була вчинена з перевищенням членами комісії з перевірки Комітету власних повноважень.

Історія справи

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.05.2019 у справі № 910/15799/18 відмовлено повністю в задоволенні позову Асоціації "Нафтогазова асоціація України до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення №447-р від 07.09.2018.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду (колегія суддів: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.) від 26.11.2019 апеляційну скаргу Асоціації "Нафтогазова компанія України" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2019 у справі №910/15799/18 - без змін.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 12.03.2020 касаційну скаргу Асоціації "Нафтогазова асоціація України" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 у справі № 910/15799/18 скасовано, справу № 910/15799/18 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Так, направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зробив наступні вказівки:
- відповідальність за порушення законодавства  про захист економічної конкуренції, передбачену пунктом 16 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" слід розмежовувати з відповідальністю, передбаченою пунктами 13,14,15 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а саме за об`єктивними сторонами складів цих правопорушень. Так, з об`єктивної сторони вищевказаних складів  вони не є тотожними, хоча можуть бути суміжними. Проте суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали жодної оцінки цим обставинам, з урахуванням наведених норм законодавства;
- суди неповно з`ясували обставини діяння, передбаченого пунктом 16 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" а саме: в чому безпосередньо полягає створення перешкод працівникам Антимонопольного комітету України, зокрема у створенні перешкод у проведенні перевірки, чи у створенні перешкод огляду, чи у створенні перешкод у вилученні чи накладенні арешту на майно, документи, предмети чи інші носії інформації;
- суди мали з`ясувати, чи відповідає юридична конструкція встановлення відповідачем вимоги про надання доступу до інформації, яка містилася на службовому комп`ютері, розташованому в приміщенні Асоціації за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 64/166, офіс 311, правовим конструкціям пунктів 4, 5 та 7 частини першої статті 7, статей 22-1, 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", пункту 33 Положення про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції, статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у світлі вказаних вище підстав, та чи є така вимога дискреційним повноваженням органу державної влади.
Відповідно до частини 5 статті 310 Господарського процесуального кодексу України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Під час нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2020 у справі №910/15799/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення АМКУ прийняте відповідно до повноважень Комітету визначених Конституцією та законами України, у зв`язку із чим відсутні підстави для його скасування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів 

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а висновки, зроблені судом першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, апелянт доводить, що Асоціація, в тому числі її президент і інші працівники) надали Комітету всю інформацію,визначену в плані перевірки та протоколах усних вимог в письмовому вигляді (копії відповідних листів асоціації міститься в матеріалах справи), а також інформацію, що запитувалася в ході отримання усних пояснень президента Асоціації та зафіксована у відповідних протоколах. Отже, Асоціація належним чином виконала свій обов`язок щодо надання інформації на вимоги Комітету (членів комісії з перевірки).
Крім того, за доводами скаржника, при проведенні перевірки позивачем не вчинялось жодних перешкод членам комісії Комітету у доступі до приміщень Асоціації і перевіряючи не були жодним чином обмежені в здійсненні огляду таких приміщень і наявного в них майна.
Асоціація посилається на також на те, що вимога комісії з перевірки про надання доступу до інформації, яка містилась на комп`ютері президента Асоціації ОСОБА_1, виходила за межі дискреційних повноважень Комітету , а отримання доступу до такої інформації за відсутності згоди ОСОБА_1 суперечило конституційним гарантіям його прав на таємницю кореспонденції і таємницю особистого життя і сімейного життя.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, відповідачем подано відзив, у якому АМКУ вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою, а доводи, викладені у ній такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу Асоціації "Нафтогазова асоціація України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2020 у справі №910/15799/18 - без змін.

Явка представників у судове засідання 

В судове засідання 26.10.2020 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 
В матеріалах справи містяться конверти з копіями ухвал суду апеляційної інстанції від 07.09.2020 та 05.10.2020, які надсилалась Асоціації "Нафтогазова асоціація України" за адресою, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб: 03143, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 158 Д, причиною повернення зазначено "за закінченням терміну зберігання", та за адресою, вказаною апелянтом в апеляційній скарзі як адреса для листування: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 64/16, б-ц «Кузнецький», к. 312, причиною повернення зазначено «за заявою одержувача».
У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).
У свою чергу, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвали Північного апеляційного господарського суду у справі №910/15799/18 оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Також слід врахувати, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника позивача, оскільки останній не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 ГПК України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, рішенням Антимонопольного комітету України №477-р від 07.09.2018 визнано дії Асоціації "Нафтогазова асоціація України", які полягали у ненаданні членам комісії з перевірки доступу до інформації, яка містилася на службовому комп`ютері, розташованому в приміщенні Асоціації за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 64/166, офіс 311, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 16 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді створення перешкод працівникам Антимонопольного комітету України у проведенні перевірок, огляду, вилученні чи накладенні арешту на майно, документи, предмети чи інші носії інформації. 
Згідно зі статтею 51 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 16 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.
За вказане порушення накладено на Асоціацію "Нафтогазова Асоціація України" штраф у розмірі 33 999 гривень.
Не погоджуючись з рішенням АМКУ, позивач звернувся до Господарскього суду міста Києва з позовом про визнання недійсним рішення від 07.09.2018 №447-р, а саме - пунктів 1 та 2 вказаного рішення.
Позивач посилається, зокрема, на те, що комісія АМКУ при проведенні перевірки вийшла за межі своїх повноважень, а її дії не відповідають законодавчо визначеному порядку проведення перевірки. При цьому позивач вказує, що перевірка інформації, що міститься на комп`ютерах, не була включена до плану перевірки; у плані перевірки відсутні положення щодо конкретної інформації, яка містилась на комп`ютері президента Асоціації ОСОБА_1 і яку Комітет мав отримати. Позивач також вказує, що намагання Комітету отримати доступ до комп`ютера президента Асоціації є втручанням в особисте життя та порушує право на таємницю листування.
Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції та направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний Суд зробив наступні вказівки:
- відповідальність за порушення законодавства  про захист економічної конкуренції, передбачену пунктом 16 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" слід розмежовувати з відповідальністю, передбаченою пунктами 13,14,15 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а саме за об`єктивними сторонами складів цих правопорушень. Так, з об`єктивної сторони вищевказаних складів  вони не є тотожними, хоча можуть бути суміжними. Проте суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали жодної оцінки цим обставинам, з урахуванням наведених норм законодавства;
- суди неповно з`ясували обставини діяння, передбаченого пунктом 16 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" а саме: в чому безпосередньо полягає створення перешкод працівникам Антимонопольного комітету України, зокрема у створенні перешкод у проведенні перевірки, чи у створенні перешкод огляду, чи у створенні перешкод у вилученні чи накладенні арешту на майно, документи, предмети чи інші носії інформації;
- суди мали з`ясувати, чи відповідає юридична конструкція встановлення відповідачем вимоги про надання доступу до інформації, яка містилася на службовому комп`ютері, розташованому в приміщенні Асоціації за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 64/166, офіс 311, правовим конструкціям пунктів 4, 5 та 7 частини першої статті 7, статей 22-1, 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", пункту 33 Положення про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції, статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у світлі вказаних вище підстав, та чи є така вимога дискреційним повноваженням органу державної влади.
Відповідно до частини 5 статті 310 Господарського процесуального кодексу України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Відтак, під час нового розгляду, судом першої інстанції досліджено наступні обставини.
21.12.2017 розпорядженням державного уповноваженого Комітету №06/260-р розпочато розгляд справи №128-26.13/142-17 за ознаками вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "ОККО Рітейл" (надалі - ТОВ "ОККО Рітейл") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОГ Ритейл" (надалі - ТОВ "ВОГ Ритейл") порушення передбаченого пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій шляхом вчинення схожих дій на ринках роздрібної торгівлі високооктановими бензинами та дизельним паливом.
В межах розгляду справи №128-26.13/142-17 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, АМКУ листом від 22.12.2017 №128-29/06-14053 направив виклик, у якому запропонував забезпечити прибуття уповноваженого представника ТОВ "ВОГ Ритейл" до АМКУ для надання пояснень з питань встановлення роздрібних цін на високооктанові бензини та дизельне пальне.
26.12.2017 у приміщенні АМКУ були отримані пояснення на питання від уповноваженого представника ТОВ "ВОГ Ритейл" за довіреністю - Слісарчук Ірини Олександрівни , які зафіксовані у Протоколі від 26.12.2017.
АМКУ дійшов висновку про те, що відповідачі у справі № 128-26.13/142-17 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції могли здійснювати координацію діяльності учасників Асоціації та пов`язаними з ними відносинами контролю суб`єктами господарювання безпосередньо через позивача.
З метою забезпечення доказів у справі №128-26.13/142-17, розпорядженням державного уповноваженого АМКУ від 03.01.2018 №06/1-р розпочата позапланова виїзна перевірка Асоціації у період з 23.01.2018 по 09.02.2018 та створена комісія з перевірки.
Також, державним уповноваженим було затверджено план проведення позапланової виїзної перевірки, який передбачав необхідність зібрати у об`єкта перевірки (позивача) всі фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення.
Як вбачається зі службових доручень від 22.01.2018 №128-06/1, №128-06/2, №128-06/3 та №128-06/4, члени комісії з перевірки були уповноважені державним уповноваженим АМК під час проведення позапланової виїзної перевірки Асоціації, зокрема, на такі дії: під час проведення перевірки об`єкта перевірки (позивача) мати безперешкодний доступ до місць зберігання інформації, у тому числі й до документів, комп`ютерів об`єкта перевірки, магнітних носіїв тощо, отримувати копії інформації, документів та інших матеріалів, потрібних для проведення перевірки, в тому числі копії на електронних носіях.
23.01.2018 комісія розпочала позапланову виїзну перевірку Асоціації, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 64/16, Бізнес-центр "Кузнецький", кім. 312.
За доводами відповідача, президента Асоціації ОСОБА_1 було повідомлено про мету і термін перевірки, а також запропоновано створити належні умови для забезпечення роботи комісії та надати комісії повну, всебічну й об`єктивну інформацію з питань, які містить у собі план проведення перевірки, а також попереджено, що створення перешкод працівникам АМКУ у проведені перевірки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 16 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", та тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Зазначене підтверджується протоколом від 23.01.2018, який був підписаний президентом Асоціації ОСОБА_1 без зауважень та заперечень.
Відповідно до пояснень президента Асоціації ОСОБА_1, зафіксованих у протоколі від 30.01.2018, обмін інформацією між Асоціацією та її членами відбувається усно, телефоном та під час приватних зустрічей. При цьому членами комісії з перевірки було запропоновано надати перелік електронних адрес, через які здійснюється обмін інформацією між Асоціацією та її членами, а також запропоновано надати перелік посадових осіб позивача, які мають доступ до вхідної та вихідної кореспонденції, яка отримується та/або надсилається через вказані електронні адреси. На вказані питання президент Асоціації ОСОБА_1 повідомив, що запитувана інформація міститься у довідці про органи управління позивача, в якій також зазначена й електрона пошта, яка закріплена за президентом Асоціації. Відтак, АМКУ дійшов висновку про те, що координація відповідачів у справі №128-26.13/142-17 могла відбуватись через Асоціацію шляхом листування за допомогою електронної пошти або інших програмних продуктів, встановлених на комп`ютерах позивача.
Так, під час проведення перевірки 30.01.2018 президенту Асоціації ОСОБА_1 було озвучено усну вимогу щодо надання доступу членам комісії до робочого місця, а саме до службового комп`ютера ОСОБА_1, розташованого в приміщенні Асоціації за адресою: Київ, вул. Антоновича, 64/16, офіс 311. Натомість, президентом Асоціації ОСОБА_1 у доступі до службового комп`ютера було відмовлено у зв`язку з тим, що на зазначеному комп`ютері, за словами президента Асоціації, зберігається особиста інформація.
Комісією з перевірки було запропоновано президенту Асоціації ОСОБА_1 видалити зі службового комп`ютера файли, які містять або можуть містити інформацію особистого характеру, в присутності члена комісії з перевірки, на що було отримано негативну відповідь. При цьому о 17 год 00 хв президент Асоціації ОСОБА_1 увімкнув службовий комп`ютер та, не реагуючи на зауваження членів комісії з перевірки, вчиняв дії з видалення файлів. Членам комісії з перевірки не було надано можливості пересвідчитись, які саме файли (особистого чи службового характеру) видалено. Після вчинення таких дій комп`ютер президента Асоціації ОСОБА_1 було вимкнено о 17 год. 17 хв.
У зв`язку з вищезазначеним, комісією з перевірки складено протокол від 30.01.2018 про створення перешкод у проведенні перевірки. Зазначений протокол було підписано президентом Асоціації ОСОБА_1 із відміткою: "Доступ невозможно обеспечить по техническим причинам". При цьому відповідно до пояснень президента Асоціації ОСОБА_1, які зафіксовані в протоколі від 05.02.2018, технічна причина, яка зумовила неможливість забезпечення доступу членам комісії з перевірки до службового комп`ютера, полягала в тому, що цей комп`ютер не вмикався. 
Водночас, жодних доказів, які б могли підтвердити наявність технічних причин, що зумовили неможливість забезпечення доступу членам комісії з перевірки до службового комп`ютера, Асоціацією не надано.
При цьому АМКУ доводить, що означені доводи ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки після озвучення членами комісії з перевірки вимоги про надання доступу до службового комп`ютера, цей комп`ютер вмикав президент Асоціації ОСОБА_1 та про вказану обставину відображено в протоколі від 30.01.2018 про створення перешкод.
Поряд із тим, за інформацією Асоціації, наданою АМКУ листом від 27.04.2018 №73, службовий комп`ютер, до якого не було надано доступ членам комісії з перевірки, не перебуває на балансі Асоціації, про що, на думку Асоціації, свідчить оборотно-сальдова відомість, та є власністю президента Асоціації ОСОБА_1, відтак, на думку Асоціації, зазначений комп`ютер не призначений для використання в службових цілях.
АМКУ також зазначено, що означена вище інформація не була доведена президентом Асоціації ОСОБА_1 до відома членів комісії з перевірки ні під час озвучення комісією з перевірки усної вимоги про надання доступу до службового комп`ютера, ні під час надання усних пояснень, які зафіксовані в протоколі від 05.02.2018, ні під час надання заперечень на акт перевірки.
Окрім того, відповідно до "Оборотно-сальдової відомості по рахунку: 10. Місця зберігання; Необоротні активи за 01.01.2017-22.01.2018", сформованої 12.02.2018 та наданої Комітету листом Асоціації від 14.02.2018 № 28, на балансі Асоціації обліковуються основні засоби, в тому числі засоби комп`ютерної техніки, зокрема:
- комп`ютер Brain Basic C100 - 1 од.;
- ноутбук HP 250 - 3 од.;
- персональний комп`ютер HP Compaq - 1 од.;
- системний блок Athlon II Х2 - 2 од.;
- системний блок J1800I-C - 1 од.;
- системний блок Phenom II Х2 - 1 од.
Відповідно до Оборотно-сальдової відомості по рахунку: "11. Місця зберігання; необоротні активи за 01.01.2017-22.01.2018", сформованої 12.02.2018, на балансі Асоціації обліковуються п`ять моніторів.
АМКУ зазначив, що під час проведення перевірки члени комісії з перевірки не мали змоги отримати доступ до службового комп`ютера для того, щоб з`ясувати відповідні реквізити системного блоку та монітора вказаного комп`ютера.
Слід зауважити, чинне законодавство України не вимагає зазначення у плані перевірки отримання чітко визначеної інформації (наприклад, листування лише між конкретними особами). Збирання фактичних даних, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення, може здійснюватись Комітетом шляхом аналізу будь-якої інформації, у тому числі й тієї, що міститься на службових ПК (наприклад, встановлення кола осіб, через яких відбувається обмін інформацією, шляхи і способи такого обміну тощо). При цьому, на стадії збирання доказів Комітет не може відображати у плані перевірки вчинення певних конкретних дій, оскільки необхідність їх вчинення залежить від доказів та інформації, отриманих уже в ході перевірки.
При цьому, як зазначалося вище, службовими дорученнями від 22.01.2018 №128-06/1, №128-06/2, №128-06/3 та №128-06/4 члени комісії з перевірки належним чином уповноважені на отримання безперешкодного доступу до місць зберігання інформації, у тому числі й до документів, комп`ютерів об`єкта перевірки, магнітних носіїв тощо; на отримання копій інформації, документів та інших матеріалів, потрібних для проведення перевірки, в тому числі копій на електронних носіях; у тому числі, і до інформації з обмеженим доступом, та інформації, що є комерційною таємницею.
Водночас доводи позивача про те, що намагання Комітету отримати доступ до комп`ютера президента Асоціації є втручанням в особисте життя та порушує право на таємницю листування є необґрунтованими, оскільки позивач ні під час проведення перевірки, ні під час судового розгляду даної справи не надав доказів на підтвердження належності комп`ютера президента Асоціації саме ОСОБА_1 , а не власне Асоціації; не надав жодних доказів на підтвердження того, що даний комп`ютер використовувався ОСОБА_1 виключно в особистих цілях, або доказів погодження Асоціацією зберігання на службових ПК особистої інформації її посадових осіб.
Відтак, АМКУ у спірному рішенні дійшов висновку про те, що ненадання президентом Асоціації ОСОБА_1 членам комісії з перевірки доступу до службового комп`ютера створило перешкоди працівникам АМКУ в отриманні інформації, необхідної для забезпечення доказів у справі №128-26.13/142-17 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Зокрема спірним рішенням постановлено:
1. Визнати дії Асоціації "Нафтогазова асоціація України", які полягали у ненаданні членам комісії з перевірки доступу до інформації, яка містилася на службовому комп`ютері, розташованому в приміщенні Асоціації за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 64/166, офіс 311, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 16 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді створення перешкод працівникам АМКУ у проведенні перевірок, огляду, вилученні чи накладенні арешту на майно, документи, предмети чи інші носії інформації;
2. За порушення, зазначене у п. 1 резолютивної частини цього рішення, вирішено накласти на Асоціацію "Нафтогазова асоціація України" штраф у розмірі 33 999,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Положеннями частини 1 статті 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.
Так, відповідно до припису п. 1 ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Поряд із тим, приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження:
4) перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
5) при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом;
7) у випадках та порядку, передбачених законом, проводити огляд службових приміщень та транспортних засобів суб`єктів господарювання - юридичних осіб, вилучати або накладати арешт на предмети, документи чи інші носії інформації, які можуть бути доказами або джерелом доказів у справі незалежно від їх місцезнаходження;
При цьому за приписами ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Поряд із тим, положеннями ст. 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання (ч. 1 ст. 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
Документи, статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання, надаються на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення безкоштовно. Вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України можуть передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації (ч. 2 ст. 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
Водночас, суд приймає до уваги приписи "Положення про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції", яке затверджене розпорядженням АМКУ N 182-р від 25.12.2001 (надалі - Положення).
Зокрема, пунктом 8.12 Положення визначено, що позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи Комітету, відділення і може проводитися без попереднього письмового повідомлення. Позапланова перевірка проводиться відповідно до наказу Голови Комітету, голови відділення, розпорядження органу Комітету за місцезнаходженням об`єкта перевірки або за місцезнаходженням його відокремленого структурного підрозділу уповноваженими працівниками Комітету, відділення, виходячи з їхніх функціональних повноважень, за ініціативою органів Комітету, відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" і статті 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", з метою забезпечення доказів у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Також пунктом 16.3. Положення встановлено, що основними завданнями перевірок є збір доказів у заявах і справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Поряд із тим згідно п. 32 Положення, план проведення перевірки складається головою Комісії і затверджується органом, посадовою особою, що видав(ла) наказ (розпорядження) про проведення перевірки та створення Комісії, і має містити в собі:
- визначення завдань перевірки;
- визначення кола питань, які потрібно з`ясувати в ході перевірки;
- строки перевірки.
Згідно з пунктом 16 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є створення перешкод працівникам Антимонопольного комітету України, його територіального відділення у проведенні перевірок, огляду, вилученні чи накладенні арешту на майно, документи, предмети чи інші носії інформації;
Приписами п. п. 13, 14, 15 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції також є:
13) неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки;
14) подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки;
15) подання недостовірної інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню.
Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачені: (абз. 3) пунктами 9, 13-18 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.
Таким чином, слід дійти висновку, що згідно з рішенням АМКУ від 07.09.2018 №477-р на відповідача було покладено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 33 999, 00 грн у зв`язку із ненаданням членам комісії з перевірки АМКУ доступу до інформації, яка містилася на службовому комп`ютері відповідача під час проведення перевірки саме на підставі п. 16 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
При цьому судами прийнято до уваги пункт 33 згадуваного вище Положення про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції, за якими доручення Голови Комітету, державного уповноваженого Комітету, голови відділення має містити в собі вказівку про делегування голові та членам Комісії на час проведення перевірки конкретного об`єкта перевірки визначених актами законодавства повноважень, а саме:
33.1. Безперешкодно входити на  підприємства, в установи, організації за службовим посвідченням і мати доступ до документів та інших матеріалів, потрібних для проведення перевірки. Для перевірки підприємств, установ, організацій з особливим режимом роботи допускаються державні службовці органів Комітету, що мають відповідний допуск до державної таємниці, оформлений  в установленому порядку.
33.2. Вимагати усних або письмових пояснень посадових осіб  і громадян.
33.3. Вимагати необхідні документи та іншу інформацію, у тому числі з обмеженим доступом,  таку,  що є комерційною таємницею, у зв`язку з реалізацією своїх повноважень.
33.4. Вилучати в установленому порядку письмові та речові докази, зокрема документи, предмети чи носії інформації, що можуть бути доказами чи джерелом доказів у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а в разі, коли вилучити докази немає можливості, накладати арешт на предмети, документи, інші носії інформації, що можуть бути  доказами чи джерелом доказів у справі, відповідно до статті 44 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
33.5. Залучати за погодженням з відповідними центральними та місцевими органами влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами й об`єднаннями їхніх спеціалістів, депутатів місцевих рад для проведення перевірки.
Поряд із тим, положеннями частин 1, 2 статті 41 "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі. Збір доказів здійснюється Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями незалежно від місцезнаходження доказів.
Як зазначалося вище, у протоколі про створення перешкод у проведенні перевірки від 30.01.2018 комісією з перевірки АМКУ зазначено, що президенту Асоціації ОСОБА_1 було озвучено усну вимогу щодо надання доступу членам комісії до робочого місця, а саме до службового комп`ютера ОСОБА_1, розташованого в приміщенні Асоціації за адресою: Київ, вул. Антоновича, 64/16, офіс 311 та натомість, президентом Асоціації ОСОБА_1 у доступі до службового комп`ютера було відмовлено у зв`язку з тим, що на зазначеному комп`ютері, за словами президента Асоціації, зберігається особиста інформація.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що президентом Асоціації ОСОБА_1 були створенні перешкоди комісії з перевірки АМКУ у проведенні перевірки робочого місця, а саме службового комп`ютера ОСОБА_1, розташованого в приміщенні Асоціації за адресою: Київ, вул. Антоновича, 64/16, офіс 311, на якому могла міститись інформація, необхідна для з`ясування обставин справи №128-26.13/142-17, тобто, зазначені дії президента Асоціації ОСОБА_1, які полягають у ненаданні членам комісії з перевірки доступу службового комп`ютера, унеможливили працівникам АМКУ отримання інформації, необхідної для забезпечення доказів у справі № 128-26.13/142-17 є, у розумінні п. 16 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", створенням перешкод у проведенні перевірки працівникам АМКУ та при цьому вилучення або накладання арешту відповідно до статті 44 Закону України "Про захист економічної конкуренції" працівниками АМКУ не проводився.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 звернув увагу на те, що суди мали з`ясувати, чи відповідає юридична конструкція встановлення відповідачем вимоги про надання доступу до інформації, яка містилася на службовому комп`ютері, розташованому в приміщенні Асоціації за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 64/166, офіс 311, правовим конструкціям пунктів 4, 5 та 7 частини першої статті 7, статей  22-1, 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", пункту 33 Положення про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції, статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у світлі вказаних вище підстав та чи є така вимога дискреційним повноваженням органу державної влади (абз. 6 п. 9.12. постанови Верховного Суду від 12.03.2020).
Так, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволи", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтерес" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.
При цьому суд, перевіряючи рішення АМКУ на відповідність закріпленим статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставам для зміни, скасування чи визнання недійсним, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) АМКУ поза межами перевірки за наявними підставами.
Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням судочинства завжди є контроль легальності.
Перевірка доцільності переступає компетенцію суду і виходить за межі судочинства. З огляду на положення ГПК України щодо компетенції суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Службові особи, що здійснюють перевірки, зобов`язані суворо додержуватися Конституції України, законів України, прав та інтересів громадян, підприємств, установ і організацій, що охороняються законом, забезпечувати дотримання комерційної та службової таємниць (п. 71 Положення про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції).
Частина 2 ст. 19 Конституція України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Слід також прийняти до уваги, що Комітет самостійно визначає джерела, спосіб одержання та обсяг відомостей, які є необхідними для повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а відтак вимога Комітету про надання доступу до інформації, яка містилася на службовому комп`ютері, розташованому в приміщенні Асоціації за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 64/166, офіс 311 є такою, що входить до дискреційних повноважень АМКУ, як органу державної влади, що здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, позаяк дана вимога була здійснена працівниками Комітету в межах власних повноважень визначених чинним законодавством та з метою отримання інформації, необхідної для забезпечення доказів у справі № 128-26.13/142-17, що розглядалась Комітетом.
Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що означена вимога Комітету є правомірною та такою, що була вчинена в межах повноважень Комітету, які визначені у п. п. 4, 5 та 7 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та в п. п. 33.1., 33.3 Порядку проведення перевірок, а також узгоджується з правом Комітету на збір доказів для встановлення порушень незалежно їх місцезнаходження, що закріплені в ч. ч. 1, 2 ст. 41 Закону  "Про захист економічної конкуренції" та п. 16 Положення про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції.
Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення Комітету прийняте відповідно до вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", Комітетом було всебічно, повно і об`єктивно розглянуто її обставини, а, відтак, відсутні передбачені ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстави для визнання недійсним або скасування оскаржуваного рішення.
За таких обставин, вимоги позивача про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 07.09.2018 №447-р, а саме - пунктів 1 та 2 вказаного рішення, є необґрунтованими, у зв`язку із чим позов задоволенню не підлягає.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2020 у справі №910/15799/18 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Асоціації "Нафтогазова асоціація України" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2020 у справі №910/15799/18 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2020 у справі №910/15799/18 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/15799/18 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 30.11.2020.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                Ю.Б. Михальська