22-ц/804/2530/20 
                                                                                265/7115/19 
                                               
                                                                                                    Єдиний унікальний номер 265/7115/19
                                                                                                    Номер провадження 22-ц/804/2530/20 

                                                               П О С Т А Н О В А 
                                                          ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

22 жовтня  2020 року                                                                                    м. Маріуполь  
                                                                                         
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді  Мальцевої Є.Є.,  
суддів Баркова В.М., Принцевської В.П., 
секретар Сікора М.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,  
                                                                    В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2009 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повнолітнього віку. Позивач вважає, що відповідач також повинен брати участь у додаткових витратах на дитину, які виникли в зв`язку з її хворобами, проходженням лікування, необхідністю оздоровлення, а також розвитком  здібностей. В зв`язку з проходженням лікування доньки (консультації, ліки, послуги, обстеження) в період з 2016 року по 2019 рік позивач понесла витрати в загальному розмірі 20 876,46 грн. Окрім того, лікарем хірургом було призначено масаж 2 рази на рік, середня вартість якого складає 1250 за курс, тобто 2500 грн. на рік; заняття в басейні 8 разів на місяць з постійною тривалістю, вартість якого складає 480 грн. за місяць, тобто 4320 грн. за 9 місяців. Також планується лікування у дитячому офтальмологічному відділенні КНП «ЦПМСД №3 м.Маріуполя», вартість якого складає 800 грн.  Для повного та всебічного розвитку дитина відвідує хореографічні заняття колективу «Гармонія Dance», вартість яких складає 150 грн. на місяць, тобто 1350 грн. за 9 місяців. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 50% додаткових витрат на лікування в сумі 10438,23 грн., 50% грошової суми в розмірі 4485 грн. на оплату медичних лікувальних процедур, які буде проходити дитина, та витрат на оплату занять з хореографії, а також судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   додаткові витрати на дитину в сумі 14 923 гривні 23 копійки та судовий збір в сумі 768,40 гривень. 

З рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення  суду першої інстанції  скасувати, ухвалити нове рішення, яким  відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначив,  що суд першої інстанції порушив його права на участь у судовому засіданні, надання особистих пояснень по справі та на ефективний правовий захист його прав, оскільки розглянув справу без участі відповідача та його представника. Це призвело до  неповного з`ясування  обставин справи, покладених в основу прийнятого рішення, належних чином не доведених.   
Суд при прийнятті оскаржуваного рішення не надав належної уваги матеріальному положенню відповідача та його сімейному стану. Відповідач офіційно не працевлаштований, пенсію не отримує, доходів не має, а стягнення з нього ще й додаткових витрат на дитину значно погіршує матеріальне становище сім`ї відповідача, який має дружину та двох малолітніх дітей. При цьому  дружина відповідача перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому  знаходиться на повному утриманні відповідача.
Подані позивачем докази, які враховані судом,  в порушення вимог  ст.ст. 77, 79,80 ЦПК України, не відповідають критеріям належності, достовірності та достатності.
Зокрема, сам по собі факт  відвідування хореографічних занять не є підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат  на їх оплату, оскільки вартість цих занять та взагалі їх платність не доведена належними доказами.
Суд не звернув уваги і на те, що надані позивачем чеки на оплату медикаментів не підтверджують належно її вимог, не доводять, що ліки були використані саме для дитини. 
Також позивач не довела належним чином  ні передбачувані витрати на масаж, ні на лікування КНП ММР «УПМСП № 3» в дитячому офтальмологічному  відділенні, ні вартість  занять в басейні.

Позивач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу відповідача. Зазначила, що з доводами, викладеними в апеляційній сказі не можна погодитися з огляду на наступне.
Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя  позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 була розглянута повно, всебічно, неупереджено, судом надано належну оцінку фактичним обставинам справи і винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Щодо доводів апелянта про порушення його прав на участь у судовому розгляді справи, то за весь час розгляду справи, що складає майже 9 місяців, відповідач мав реальну можливість прийняти участь у справі та реалізувати свої процесуальні права. Суд неодноразово відкладав справу за заявами відповідача. Також представник відповідача приймав участь у підготовчому засіданні, де повідомив, що суду надано відзив, де зазначені обставини, направлені на заперечення позову, усі письмові докази були долучені до відзиву на позов, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість  продовження розгляду справи без участі відповідача, за наявними у справі матеріалами.
Щодо врахування матеріального положення та сімейного стану відповідача, то ці обставини не мають значення для даного спору. 
З доводами  апеляційної скарги про недоведеність позивачем понесених витрат ОСОБА_2 не згодна, зазначає, що наявні у справі докази, як-то фіскальні чеки з аптек на придбання ліків для доньки, копії товарних чеків  та квитанцій до прибуткового касового ордеру, якраз і підтверджують  вже понесені позивачем витрати, зумовлені негативними фактами (хронічні захворювання), що вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання доньки ОСОБА_3 . Усі хвороби дитини підтверджуються записами  у медичній картці, направленням на обстеження та лікування.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності відповідача,  який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. 

Заслухавши доповідь судді, заперечення позивача ОСОБА_2 ,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення, згідно зі ст.264 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін  випливають  із встановлених обставин;  яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати та інше.

Проте рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов повністю,  суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належно доведена як сума понесених додаткових витрат на дитину, так і витрат, що необхідно фінансувати наперед. 

Однак з висновком суду колегія суддів не може  погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Судом об`єктивно встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2009 року з відповідача на користь позивачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с.10).
Судом встановлено, що медична документація у справі об`єктивно підтверджує, що дитина потребує постійного медичного нагляду і лікування (а.с.21,36-57, 77-82, 89-90, 93-94, 128-130). Зокрема, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має перинатальне ураження ЦНС, синдром рухових порушень, респіраторну вірусну інфекцію, синдром вегето-судинної дистонії, спазм акомодації, міопія слабкого ступеню, є дитиною яка часто хворіє простудними захворюваннями (ГРЗ, гострий бронхіт, отит), з 2015 року перебуває на диспансерному обліку у лікарів: кардіолога, окуліста, ЛОР. У зв`язку з наявними у неї хронічними захворюваннями два рази на рік потребує  лікування та обстеження. З 2019 року встановлено діагноз лівостороннє викривлення грудо-поперекового відділу хребта.
Судом перевірені надані докази, а саме платіжні документи, надані позивачем  за період з вересня 2016 року по вересень 2019 рік, з яких вбачається, що  понесені додаткові витрати на лікування та обстеження дитини в загальній сумі 20876,46 грн. (а.с. 22-34, 59-71, 83-88, 92).
Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині не викликає сумніву, оскільки судом саме у відповідності норм статей 263-264  ЦПК України проаналізовані надані докази, їм надана об`єктивна  правова оцінка, застосовані відповідні норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги про недоведеність вимог позивача про стягнення понесених додаткових витрат на дитину ні на чому не ґрунтуються, докази позивача не спростовані, а скарга в цій частині зводиться до вимог переоцінки апеляційним судом доказів по справі на користь відповідача. 
Між тим, у відповідності до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Тому доводи апеляційної скарги відповідача щодо невірної оцінки судом доказів на підтвердження сум, витрачених позивачем на лікування дитини, не є слушними, і не можуть слугувати підставами для скасування або зміни рішення в цій частині. Доводи апеляційної скарги про неврахування судом сімейного і матеріального стану відповідача також не впливають на правильність рішення суду в цій частині, оскільки не мають правового значення для вирішення  спору про стягнення додаткових витрат да дитину. 
Разом з тим неможливо повністю погодитися із висновками суду про можливість стягнення витрат на дитину, які необхідно фінансувати наперед. 

Дійсно, частиною 2 ст.185 СК України витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно в залежності від причини, що зумовила додаткові витрати.
Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, тобто участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.
Суд виходив з того, що згідно з рекомендацією  лікаря - хірурга від 28.08.2019 року, неповнолітній дитині рекомендовано масаж та відвідування басейну не рідше 2 разів на рік (а.с.21), вартість послуг масажу за рекомендований курс масажу складає 2500 грн. (1250 грн. за курс х 2); вартість рекомендованої кількості занять у басейні складає 4320 грн. (60 грн. за одне заняття - вісім занять на місяць). Курс лікування у дитячому офтальмологічному відділенні КНП «ЦПМСД №3 м.Маріуполя» складає 800 грн. у рік. 
Згідно з довідкою Лівобережного будинку дитячої та юнацької творчості №225 від 03.10.2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2020 відвідує заняття зразкового хореографічного колективу « Гармонія Dance » (а.с.20). Вартість занять складає 150 грн. на місяць, тобто 1350 грн. за 9 місяців.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 50% усіх вказаних вище витрат, що складає суму 4485 грн. 
Суд погодився із розміром суми заявлених позивачем майбутніх витрат, вважав,  що причина, що зумовлює ці додаткові витрати є триваючою (хворобливий стан здоров`я дитини, повний та всебічний розвиток дитини), тому ці витрати   можуть фінансуватися наперед, як із зазначенням, так і без зазначення кінцевого терміну, тому задовольнив ці вимоги також. 
Однак, такий висновок суду суперечить положенням статті 81 ЦПК України. Так, позивачем жодним чином не доведено розмір вказаних витрат, які необхідно фінансувати наперед. Колегії суддів вона також не надала будь-яких доказів вартості процедур, рекомендованих дитині, хореографічних зайнять, інших необхідних обстежень. 

Тому  колегія погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив такі вимоги позивача, і рішення суду в цій частині у відповідності до положень статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про відмову в таких позовних вимогах.  

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення норм процесуального права під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження. З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача безпосередньо приймала участь у підготовчому засіданні, позивач повідомила суду, що її позовні вимоги є остаточними та викладені в позовній заяві, усі наявні у неї докази на підтвердження позову долучені до матеріалів справи, надано відповідь на відзив, і представник відповідача також повідомила, що суду надано відзив, де зазначені обставини та долучені докази направлені на заперечення позову. Отже, у відповідача були усі можливості реалізації його процесуального права, якими він скористався на власний розсуд. 

Підсумовуючи викладене, на підставі статті 376 ЦПК України рішення Орджонікідзевського  суду міста Маріуполя від  21 травня 2020 року підлягає скасуванню в частині стягнення суми додаткових  витрат на дитину в сумі  4485 грн з відмовою  в цих вимогах позивачу. В решті рішення скасуванню або зміні не підлягає. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд 

                                              П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21 травня 2020 року скасувати в частині стягнення суми додаткових  витрат на дитину в сумі  4485 грн, і в цих вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити. 
В решті рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів  до суду касаційної інстанції з дня складення  повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 26 жовтня  2020 року. 

Судді :
                                                                                                     Є.Є. Мальцева 

                                                                                                       В.М. Барков

                                                                                                        В.П. Принцевська