ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 500/484/17
провадження № К/9901/16985/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В, розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Бойка А.В., Димерлія О.О., Єщенка О.В. від 20 липня 2017 року, 

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1.           ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії, просила:
- зобов`язати Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області виплатити ОСОБА_1 призначене щомісячне довічне грошове утримання з 1 лютого 2016 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від                                 19 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 5 січня 2017 року № 2 «Про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати довічного грошового утримання судді у відставці».
Зобов`язано Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області виплатити ОСОБА_1 призначене щомісячне довічне грошове утримання з 1 лютого 2016 року.

3. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області незаконно припинило виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання з                  1 серпня 2015 року, тобто після прийняття Конституційним Судом України рішення    № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, яким пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).
Проживання громадянина України в іншій державі не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії. 
Право на соціальний захист є непорушним. 
Для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вирішив за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 5 січня 2017 року № 2 «Про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати довічного грошового утримання судді у відставці». 

4. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від                            19 травня 2017 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 2 від 5 січня 2017 року «Про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати довічного грошового утримання судді у відставці».
Зобов`язано Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області поновити виплату ОСОБА_1 призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1 лютого 2016 року. 

5. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем незаконно припинено виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання з 1 серпня 2015 року, тобто після прийняття Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, яким пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).
Посилання відповідача на необхідність подання заяви про поновлення виплати пенсії особисто, суд визнав безпідставним, оскільки Порядком № 22-1 не встановлено заборони надсилання такої заяви засобами поштового зв`язку.
Суд дійшов висновку, що для здійснення відповідних дій щодо виплати належних позивачу коштів, необхідним є, передусім, прийняття Ізмаїльським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області рішення про поновлення виплати ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці, без якого підстави для виплати позивачу будь-яких коштів як за попередній період, так і на майбутнє у пенсійного органу відсутні, а відтак, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача поновити з 1 лютого 2016 року виплату на користь ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Ізмаїльське  об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.  

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 1 січня 2007 року отримувала довічне грошове утримання судді у відставці призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
7 липня 2015 року ОСОБА_1 надала до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області заяву про виплату за шість місяців наперед довічного грошового утримання, у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до Словацької Республіки, яке вона отримала 10 липня 2015 року за період з 1 серпня 2015 року по 31 січня 2016 року у сумі 88124,04 грн. 
З 1 серпня 2015 року виплату довічного грошового утримання ОСОБА_1 було припинено у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до Словацької Республіки.
ОСОБА_1 поштовим зв`язком направила до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області заяву від 5 вересня 2016 року про відновлення виплати щомісячного грошового утримання з лютого 2016 року і перерахування його за місцем її постійного проживання.
Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області листом від 23 вересня 2016 року повідомило ОСОБА_1 що відповідно до пункту                       1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який регулює питання щодо подання та оформлення документів для поновлення виплати пенсії, заява про поновлення пенсії подається заявником особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію. Також, особа, яка звертається за поновленням пенсії (незалежно від виду пенсії ), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце проживання (реєстрації) та вік). За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації). Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання. Документи, необхідні для поновлення виплати пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, що подає документи заявника для призначення, чи органом, що призначає пенсію. 
Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від                                   22 листопада 2016 року у справі № 500/4415/16-а зобов`язано Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області розглянути заяву ОСОБА_1 про відновлення виплати щомісячного грошового утримання від 5 вересня 2016 року з прийняття відповідно рішення. 
На виконання вказаного судового рішення Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло рішення від 5 січня 2017 року № 2, яким ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки, відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Особа, яка звертається за поновлення пенсії (незалежно від її виду0 повинна пред`явити паспорт (або інший документ, який засвідчує цю особу, місце проживання (реєстрації) та вік). За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються паспорт або довідка уповноважених органів з місяця проживання (реєстрації). Іноземці та особи без громадянства продають також копію посвідки на постійне проживання. Документи, необхідні для поновлення виплати пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і в копіях засвідчених в нотаріальному порядку.         

8. Вважаючи рішення та бездіяльність Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області неправомірною, ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. Касаційна скарга обґрунтована тим, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію. Порядком № 22-1 не передбачено направлення заяви про поновлення виплати пенсії поштою. 
Оскільки ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії особисто не зверталась, відсутні підстави для поновлення її виплати.

10. Відзиву на касаційну скаргу Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року ОСОБА_1 не подано.

11. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області заявлено клопотання про заміну сторони у справі з Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України Одеської області.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Відповідно до пункту 2 розділу  V Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, виплата щомісячного довічного утримання припиняється у випадках, передбачених статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Порядок виплати щомісячного довічного утримання у разі поновлення його виплати за минулий час, за час перебування особи на повному державному утриманні, за час перебування в місцях обмеження або позбавлення волі, у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон, утримання надміру виплачених сум та відрахувань зі щомісячного довічного утримання здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

13. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

14. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.

15. Згідно зі статтею 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

16. Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

17. Як зазначено в пункті 3.3 цього Рішення, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

18. У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06, пункти 41- 43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства; хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 […]; сторони провадження не оскаржували того, що якби заявник продовжив проживати на території України, він і надалі б отримував пенсію; із цього випливає, що інтереси заявника належать до сфери застосування статті 1 Першого протоколу та права на майно, яке вона гарантує; Судом встановлено, що Уряд не надав ніякого обґрунтування позбавлення заявника його пенсії лише через те, що він проживав за кордоном; ані рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року не вказує на те, що національні органи наводили відповідні причини для виправдання відмінності у ставленні, на яку заявник скаржився, ані Уряд під час провадження в Суді не навів жодних таких обґрунтувань.

19. У пункті 53 цього рішення також наголошено, що Суд неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, який повинен тлумачитися «з огляду на умови сьогодення» (див. рішення ЄСПЛ від 25 квітня 1978 року у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства» (Tyrer v. the United Kingdom), пункт 31, Series A 
№ 26), а підвищення мобільності населення, більш високі рівні міжнародного співробітництва та інтеграції, а також розвиток банківського обслуговування та інформаційних технологій більше не виправдовують здебільшого технічних обмежень щодо осіб, які отримують соціальні виплати, проживаючи за кордоном, що могли вважатися розумними на початку 1950-х років.

20. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70 цього рішення).

21. Відповідно до частин 1, 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. 
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

22. Згідно із частиною 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.

23. 1.5. Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

24. Згідно з пунктом 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

25. Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2) (пункт 4.1 Порядку № 22-1).

26. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

27. З 7 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

28. Cпеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

29. Аналіз зазначених положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

30. Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

31. При первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

32. При цьому законодавцем було чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

33. Водночас відповідно до пункту 3 резолютивної частини рішення від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України (254к/96-ВР) положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

34. Сам факт прийняття Конституційним Судом України Рішення від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» не забезпечує необхідної правової визначеності, яка є головною умовою дії «презумпції знання закону», тим більше коли мова йде про літню людину, яка проживає в іншій країні, тобто поза інформаційним полем України.

35. Саме з метою забезпечення правової визначеності Конституційний Суд України у своєму рішенні звернув увагу Верховної Ради України на необхідність внесення відповідних змін до законодавства, які до цього часу не були внесені.

36. Водночас відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

37. У справі, яка розглядається, відповідач не наводить жодних доказів того, що:
- відповідачем або іншими суб`єктами владних повноважень України розроблялися та були прийняті акти, спрямовані на врегулювання ситуації, яка виникла після винесення рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі             № 25-рп/2009;
- наявна вина позивачки у припиненні виплати пенсії;
- підстава, яка зумовила припинення пенсії, була правомірною (конституційною);
- існують положення закону, який зобов`язує позивачку вживати будь-які дії (подавати заяви, ініціювати позови до суду тощо) для поновлення виплати пенсії, виплата якої була їй припинена Пенсійним фондом України саме на підставі, яка визнана компетентним органом (Конституційним Судом України) неконституційною.

38. На противагу цьому Суд наголошує, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду (вжила активні дії) з проханням поновити виплату пенсії, проте йому було відмовлено в такому поновленні.

39. Наведе свідчить про те, що така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонера, який є громадянином України та проживає за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України». Очевидно, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі              № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно.

40. Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист. 

41. Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 7 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачів на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного рішення Конституційного Суду України.

42. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі                              № 815/1226/18.

43. Нормами чинного законодавства передбачено можливість подачі заяви про поновлення виплати пенсії як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою. 

44. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від                     18 вересня 2018 року у справі № 522/535/17.

45. Враховуючи, зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідач, після прийняття Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, яким пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), незаконно припинено виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання з                   1 серпня 2015 року.

46. Оскільки, виплату довічного грошового утримання ОСОБА_1 Ізмаїльським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області було незаконно припинено, і позивачка звернулась до відповідача особисто, за допомогою засобів поштового зв`язку, із заявою про поновлення виплати довічного грошового утримання, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку визнавши протиправним та скасувавши рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 2 від 5 січня 2017 року «Про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати довічного грошового утримання судді у відставці» та зобов`язав відповідача поновити виплату ОСОБА_1 призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1 лютого 2016 року. 

47. Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо якого виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесу до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

48. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» реорганізовано шляхом приєднання Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Балтського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Березівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Любашівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Роздільнянського  об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України та утворено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

49. За вказаних обставин клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про заміну сторони у справі, у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України шляхом приєднання окремих органів Пенсійного фонду України, відповідача - Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає задоволенню.

50.  За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду  апеляційної інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 52, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,  

ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача - Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Касаційну скаргу Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач          Н.В.  Коваленко

судді                                                                                                            Я.О.  Берназюк

                                                                                                              І.В.  Желєзний