П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/2488/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Яремчук К.О. 
          Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 
28 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Капустинського М.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Міністерства оборони України  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  20 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних  вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Вінницький обласний військовий комісаріат, про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Вінницький обласний військовий комісаріат, про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України від 08 листопада 2019 року №150 щодо відмови у призначенні з 06 вересня 2019 року одноразової грошової допомоги як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум; зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що між первинною втратою працездатності та встановленням третьої групи інвалідності пройшов термін понад два роки, тому підстави для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до чинного законодавства відсутні. Крім того, зобов`язання Міноборони призначити та виплатити одноразову грошову допомогу є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.
Відзив відповідача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.
09 квітня 2016 року під час виконання службових обов`язків (зокрема, під час навчань) в районі села Нова Любомирка Рівненської області позивач отримав перелом правої п`яткової кістки, що підтверджується довідкою про обставини травми військової частини НОМЕР_1 вих. № 02/925 від 15 квітня 2016 року.
21 березня 2017 року Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією №2 визначено ступінь втрати позивачем працездатності, що становить 15%, яка настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії №2 серії 12ААА №099646. 
Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 листопада 2019 року позивач отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку із визначенням 15% втрати працездатності без встановлення інвалідності у сумі 16800 гривень.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 вересня 2017 року №24-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас (за станом здоров`я).
Наказом військового комісаріату Оратівського районного військового комісаріату від 06 вересня 2017 року №119 позивача виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення Оратівського районного військового комісаріату.
06 вересня 2019 року Вінницька обласна медико-соціальна експертна комісія №2 за результатами первинного огляду встановила ОСОБА_1 третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії №2 серії 12ААБ №372067.
У зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності позивач звернувся до Вінницького обласного військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, яка разом із необхідними документами направлена до Міністерства оборони України для прийняття рішення.
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що оформленим протоколом від 08 листопада 2019 року №150, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні з 06 вересня 2019 року одноразової грошової допомоги як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку із тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках, та втратою працездатності у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності, пройшов термін понад два роки.
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що інвалідність позивачу встановлена вперше 06 вересня 2019 року внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що свідчить про наявність підстав для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон України №2011-ХІІ в редакції станом на момент встановлення позивачу інвалідності).
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
П. "б" ч.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).
Згідно з абз.2 п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Ч.4 статті 16-3 доповнено абзацом другим згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016, який набрав законної сили з 01 січня 2017 року.
Отже, Законом встановлені умови реалізації права на таку соціальну допомогу, в тому числі у разі встановлення вищої групи інвалідності, а також випадки, у яких така виплата не здійснюється.
Згідно з ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 3 п. 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п.8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
П.8 Порядку №975 доповнено вказаним абзацом згідно з Постановою КМ № 335 від 18.05.2017 року, який застосовується з 01 січня 2017 року.
З матеріалів справи встановлено, що ступінь втрати працездатності 15% встановлено позивачу 21 березня 2017 року, а ІІІ групу інвалідності - 06 вересня 2019 року, тобто у понад дворічний строк.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи питання щодо усунення розбіжностей у тлумаченні пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), від 21.06.2018 (справа №760/11440/17), від 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону 2011-XII:
1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються, починаючи з 01.01.2014;
3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
Виходячи з суб`єктного складу спірних правовідносин, підстав виникнення спору та правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що дана справа є аналогічною до справи №240/10153/19, тому вказані вище висновки судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Крім того, в постанові від 30 липня 2020 року у справі №540/2329/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки між первинним визначенням втрати працездатності без встановлення інвалідності та встановленням ІІІ групи інвалідності минуло понад два роки.
Водночас, правові висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від від 29 квітня 2020 року у справі №120/3358/19-а, від 26 травня 2020 року у справах №240/10786/19 та №281/490/17, від 28 травня 2020 року у справі №240/10373/19, на які посилається суд першої інстанції, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступила від вказаних правових висновків.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про застосування до спірних правовідносин останніх правових позицій Верховного Суду, викладених у судових рішеннях з аналогічних спорів, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у справі №755/10947/17.
З урахуванням встановлених у справі обставин та висновків судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, оскільки встановлення позивачу інвалідності відбулося у понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що зобов`язання  призначити та виплатити одноразову грошову допомогу є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Оцінюючи вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, №К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15).
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Таким чином, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі №К/31204/15).
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що переглядається, повноваження щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, регулюються ст.16-16-4 Закону №2011-XII.
Умови, за яких орган відмовляє виплаті вказаної допомоги, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги. Отже, вказані повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити виплату допомоги або відмовити. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому такі повноваження не є дискреційними.
Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та правові висновки Верховного Суду щодо застосування ст.16-3 Закону №2011-XII колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Міністерства оборони України від 08 листопада 2019 року №150 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, прийнято на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Таким чином, висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до  статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних  вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Вінницький обласний військовий комісаріат, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати.
В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити повністю. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Постанова суду складена в повному обсязі  28 грудня 2020 року.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Капустинський М.М.