УХВАЛА
30 листопада 2020 року 
Київ
справа №640/2791/19
адміністративне провадження №К/9901/6656/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Мартинюк Н. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2019 (колегія суддів у складі: Арсірія  Р.  О., Кузьменка В. А., Огурцова О. П.) і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2020 (колегія суддів у складі: Шурка О. І., Ганечко  О.  М., Кузьменка В. В.),
УСТАНОВИВ:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України про зобов`язання відповідача внести зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення паспорта громадянина України», а саме: привести її у відповідність з постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 по справі № 806/3265/17 і забезпечити можливість оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки.
Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою Великої Палати від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 визнано протиправною відмову територіальних органів ДМС у видачі громадянам паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 11.12.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2020, у задоволенні позовних вимог відмовив.
Судові рішення мотивовано тим, що уряд, як суб`єкт владних повноважень, повинен діяти виключно на підставі Конституції України та закону України, яким чітко встановлено форму паспорта громадянина України, який є чинним та не визнано Конституційним Судом України неконституційними, що свідчить про відсутність підстав для зобов`язання Кабінету Міністрів України внести зміни до постанови Кабінету міністрів України від 25.03.2015 № 302, якими б була передбачена можливість отримання паспорта громадянина України у формі книжечки. Разом з тим, суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 не зобов`язано Кабінет Міністрів України вносити зміни в нормативно-правові акти, зокрема, в постанову від 25.03.2015 № 302. Отже, зазначене судове рішення є обов`язковим для застосування адміністративними судами по означеній категорії типових справ, але не може слугувати підставою для судового рішення за позовом до іншої особи (зокрема, до Кабінету Міністрів України) з іншими позовними вимогами (зокрема, з вимогою щодо внесення змін до нормативно-правового акту Уряду). Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач не звертався до органів ДМС України із заявою про видачу паспорта у формі книжечки/заміну ID-картки, що вказує про звернення позивача з даним позовом на захист своїх прав на майбутнє, що не передбачено чинним законодавством.
10.03.2020 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2020 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: застосування в оскаржуваних судових рішеннях норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17. Крім цього, скаржник зазначає, що оскільки рішення Верховного Суду є обов`язковим і підзаконні нормативно-правові акти мають бути сформульовані таким чином, щоб рішення суду могло бути впроваджене в практику і реалізоване в житті, то на його думку, є підстави для зобов`язання Кабінету міністрів України в судовому порядку привести постанову від 25.03.2015 № 302 у відповідність до позиції Верховного суду у справі № 806/3265/17.
Ухвалою Верховного Суду від 06.04.2020 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2019 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2020.
Підставою звернення з касаційною скаргою вказано пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
22.05.2020 на адресу Верховного Суду від Кабінету Міністрів України надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить залишити без задоволення касаційну скаргу позивача, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
За правилами пункту 5 частини першої статті 339 КАС України (у редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ, який набрав чинності 08.02.2020) суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Оскільки, касаційна скарга ОСОБА_1 до суду касаційної інстанції надійшла 10.03.2020, то її розгляд здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами КАС України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду справ», що діє з 08.02.2020.
За правилами частини першої статті 341 КАС України (у редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ, який набрав чинності 08.02.2020) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши підстави касаційного оскарження Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
У касаційній скарзі позивач наполягає на неправильному застосуванні судами попередніх інстанцій норм матеріального права всупереч правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17 за аналогічних правовідносин.
Аналізуючи фактичні обставини вказаної справи та визначаючись щодо їх подібності зі спірними правовідносинами у цій справі суд враховує, що у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду визнала протиправною відмову територіальних органів ДМС України у видачі громадянам паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року у зв`язку з ненаданням згоди на обробку персональних даних та дійшла висновку, що норми Закону України від 21.11.2012 № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на відміну від норм Положення № 2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №  806/3265/17 визначено основні ознаки типової справи, за яких спори відкриті в інших судах є типовими для даної зразкової справи: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ; б)  відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у справі № 806/3265/17 зазначила, що висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
З аналізу обставин справи № 640/2791/19 встановлено, що предметом спору у цій справі є зобов`язання відповідача внести зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення паспорта громадянина України», а саме: привести її у відповідність з постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 по справі № 806/3265/17 і забезпечити можливість оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки.
Отже, правова позиція позивача у цій справі, зокрема, обґрунтована тим, що оскільки постановою Великої Палати від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 визнано протиправною відмову територіальних органів ДМС України у видачі громадянам паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, відтак наявні підстави для внесення змін до зазначеної вище постанови Кабінету Міністрів України.
Разом з тим, суди попередніх інстанцій у цій справі встановили, що рішенням Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 не зобов`язано Кабінет Міністрів України вносити зміни в нормативно-правові акти, зокрема, в постанову від 25.03.2015 № 302. Крім того, встановлено, що позивач не звертався до органів ДМС України із заявою про видачу паспорта у формі книжечки/заміну ID-картки. 
Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що у межах кожного виду адміністративного процесу виникають певні адміністративні-процесуальні правовідносини, які чітко окреслені правовими нормами і передбачають рекомендоване коло їх суб`єктів, перелік процесуальних прав та обов`язків яких передбачений законодавцем. При цьому, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в яких беруть участь ті самі сторони, що й у справі, яка розглядається. Тобто, повна тотожність суб`єктного складу спору є обов`язковою умовою преюдиціальності щодо сторін.
Враховуючи вищезазначене, постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 є обов`язковою для застосування адміністративними судами по означеній категорії типових справ, але не може слугувати підставою для судового рішення за позовом до іншої особи (зокрема, до Кабінету Міністрів України) з іншими позовними вимогами (зокрема, з вимогою щодо внесення змін до нормативно-правового акту Уряду).
Отже, у цій справі та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, не є тотожними суб`єктний склад учасників та спірні правовідносини.
З аналізу справ № 806/3265/17 та № 640/2791/19, колегією суддів Верховного Суду встановлено, що правовідносини, які вирішувалися у цих справах не є подібними. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження № К/9901/6656/20 на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 339 КАС України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
Керуючись статтями 339, 355, 359 КАС України, Верховний Суд, 
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження № К/9901/6656/20, відкрите за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2019 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2020 у справі № 640/2791/19.
Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко
А.В. Жук 
 Н.М. Мартинюк ,
Судді Верховного Суду