ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20669/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  17 листопада 2020 року                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                   Оксененка О.М.,
суддів:                                                         Ганечко О.М.,
                                                              Лічевецького І.О.,   
При секретарі:                                 Лащевської Д.О.,
За участю представника позивача:    Поляниченко А.О.,
           представника відповідача:                  Дубаневич О.З.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3417 від 17.10.2019 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , генеральним директором Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»;
- визнати протиправним та скасувати рішення НАЗК № 3427 від 17.10.2019 «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією, та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , генеральним директором Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Національного антикорупційного бюро України».
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані ним рішення прийняті з порушенням процедури та строку, установленого законодавством, без урахування наданих ним пояснень, ґрунтуються на інформації, яка зібрана неправомірно, та, на переконання позивача, містять явно безпідставні твердження.
При цьому позивач наголошує на тому, що інформація, на підставі якої відповідачем прийняті спірні рішення, була ним отримана поза межами граничних строків для проведення перевірки, а тому, на переконання позивача, не підлягала врахуванню відповідачем.
Водночас позивач стверджує, що наведені ним у спірній декларації відомості є достовірними та правдивими, а також зазначає, що майно доньки не було ним задекларовано, оскільки вона не є членом його родини і помилково була вказана в декларації.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що процедурні порушення свідчать про те, що відповідачем оскаржувані рішення були прийняті з порушенням вимог статті 19 Конституції України, оскільки будь-яких підстав виносити рішення поза межами граничного строку перевірки, що узгоджується з практикою Верховного Суду.
При цьому, тривале неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками проведення перевірки ставить суб`єктів декларування у стані правової невизначеності, чим порушує принцип правової невизначеності.
Також апелянт вказує на помилкове незастосування судом першої інстанції вимог пункту 10 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.02.2017 № 56.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, однак подав клопотання про закриття провадження у справі.
Вказане клопотання обґрунтоване тим, що 27.10.2020 рішенням Конституційного Суду України №13-р/2020 у справі №1-24/2020 визнано неконституційними пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 13-1, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII зі змінами; статтю 366-1 Кримінального кодексу України.
З огляду на вказане, на думку відповідача, відсутні правові підстави для перевірки судом правомірності прийнятих Національним агентством з питань запобігання корупції рішень про результати проведення повних перевірок декларацій позивача на відповідність їх вимогам Закону України «Про запобігання корупції».
Крім того, відповідач звертає увагу, що оскаржувані рішення не зумовлюють у нього підстав для виникнення будь-яких прав і обов`язків, тому такі рішення не можуть бути предметом спору.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, у період виникнення спірних правовідносин позивач займав посаду генерального директора державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».
31 березня 2017 року позивач подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, заповнивши її на офіційному сайті НАЗК.
У такій декларації, зокрема, у розділі 2.2 «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування» вказано дружину позивача ОСОБА_2 та дочку ОСОБА_3 , однак інформацію про транспортний засіб, нерухоме майно, корпоративні права та доходи дочки позивачем не зазначено.
У розділі 3 спірної декларації «Об`єкти нерухомості» позивачем, зокрема вказано земельну ділянку загальною площею 798,00 кв.м.за адресою: АДРЕСА_1 без зазначення її кадастрового номеру та з обранням у відповідній графі «не застосовується».
У розділі 6 декларації «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» позивачем, зокрема, зазначено водний засіб - стоянкове судно «Рапан» 2005 року вартістю на дату набуття 1 053 019,00 грн.
У розділі 8 декларації «Корпоративні права» позивачем зазначено відомості про корпоративні права, що належать йому в ТОВ «Десна-Гео», а саме: частку у статутному капіталі товариства вартістю 7 575,00 грн., що становить 0,1% від загального капіталу.
Відомостей про корпоративні права в ТОВ «Спорттовари С» позивачем у декларації не зазначено.
Крім того, у розділі 9 декларації «Юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї» позивачем не зазначено відомостей щодо ТОВ «Спорттовари С».
У розділі 11 декларації «Доходи, у тому числі подарунки» позивач, зокрема, вказав дохід від отримання майна в оренду від ТОВ «ДЦ Дельта Спорт» у сумі 179 520,00 грн.
У розділі 12 «Грошові активи» позивач, зокрема, зазначив відомості про кошти, позичені третім особам ( ОСОБА_4 у сумі 1 401 500,00 грн., ОСОБА_5 у сумі 3 648 005 грн., ОСОБА_6 у сумі 3 915 451 грн.), вказавши себе особою, якій передані відповідні кошти.
У подальшому, 23.08.2017 відповідачем прийнято рішення № 622 «Про проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , генеральним директором державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», на підставі інформації, отриманої від суб`єкта звернення».
Підставою для прийняття такого рішення Національним агентством з питань запобігання корупції визначено абзац п`ятий частини першої статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» та підпункт 4 пункту 3 розділу ІІІ Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10 лютого 2017 року № 56.
20 жовтня 2017 року відповідачем прийнято рішення № 1006 «Про продовження строку повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Генеральним директором державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», на підставі інформації, отриманої від суб`єкта звернення», відповідно до якого строк проведення перевірки декларації позивача було продовжено на 30 календарних днів.
У ході проведення перевірки декларації позивача НАЗК було використано наступні джерела інформації: Національну автоматизовану інформаційну систему Департаменту ДАІ МВС України; Державний судновий реєстр України та Суднову книги України;  Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек; Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта; Державний реєстр цивільних повітряних суден України;  Державний земельний кадастр;  інтегровану міжвідомчу інформаційно-телекомунікаційну систему щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон - «Аркан»; Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; Державний реєстр фізичних осіб - платників податків; спеціалізовану базу даних «Винаходи (корисні моделі) в Україні»; інтерактивну базу даних «Промислові зразки, зареєстровані в Україні»; базу даних «Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг»;
Також, відповідачем було використано відомості, отримані від державних органів та юридичних осіб на його запити, а саме: Державної служби України з питань праці (від 19.09.217 №01-12/3511, від 04.09.2017 № 11011/05-18/9816, від 21.09.2017 №2686/01-10, від 18.09.2017 №7162/15-28/05/2017/5478, від 19.09.2017 № 01-02/5849, від 21.09.2017 № 3100/01-05-8.1/17, від 19.09.2017 № 7915/8, від 25.09.2017 № 7476-15/04, від 20.09.2017 № 3692/17- 12/11, від 20.09.2017 № 5150/17, від 19.09.2017 № 08/02.6-20/5813, від 21.09.2017 №01-06/5321, від 13.09.2017 №07-07/3142, від 14.09.2017 № 11/2/9423, від 11.09.2017 № 9173/3/5.2-ДП-17, від 28.09.2017 № 01-15/3450, від 14.09.2017 № 07-21/15-10/5409, від 05.10.2017 № 15/01-33-12789, від 19.09.2017 № 265/3.1, від 02.10.2017 № 01-22-09/3897-17); Національного банку України (б/д та б/н); Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України (від 08.09.2018№ 5773/20/4/02-2017); Головного сервісного центру МВС України (від 08.09.2017 №31/11856); Пенсійного фонду України (від 18.09.2017 №29685/04-22); Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (від 26.09.2017 №7-28-0.21-15193/2-17); Міністерства соціальної політики України (від 13.09.2017 № 1919/0/111-17/203), Міністерства юстиції України (від 30.10.2017№ 42054/17320-0-26-17/19); відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (від 29.09.2017 № 2473/03-01-44); ПАТ «Національний депозитарій України» (від 12.09.2017 № 157908), надану на письмові запити Національного агентства.
У ході перевірки позивачем було надано письмові пояснення від 14.11.2018 б/н (вх. № Р-12161/17 від 17.11.2018), до яких долучено відповідні документи.
Під час проведення перевірки декларації позивача із застосуванням наведених вище джерел, офіційних даних, які в них містяться, відомостей, наданих державними органами і юридичними особами та пояснень позивача з долученими до них документами відповідачем встановлено зазначення ним наступних недостовірних відомостей:
1) у розділі 3 декларації «Об`єкти нерухомості» позивачем вказано земельну ділянку загальною площею 798,00 кв.м. за адресою: мікрорайон Арсеналець-7, с. Романків, Обухівський район, Київська область без зазначення її кадастрового номеру та з обранням у відповідній графі «не застосовується», а відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру та інформації, наданої на запит НАЗК Держгеокадрстру такій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: 3223186800:04:009:0038;
2) у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» позивачем, зокрема, зазначено водний засіб - стоянкове судно «Рапан» 2005 року вартістю на дату набуття 1 053 019,00 грн., а відповідно до поданої позивачем разом з його поясненнями копії договору купівлі-продажу від 12.05.2009 вартість такого судна становить на дату набуття 252 000,00 грн.;
3) у розділі 8 декларації «Корпоративні права» позивачем зазначено відомості про корпоративні права, що належать йому в ТОВ «Десна-Гео», а саме: частку у статутному капіталі товариства вартістю 7 575,00 грн., що становить 0,1% від загального капіталу, а відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, частка суб`єкта декларування у статутному капіталі товариства складає 8000 грн.;
4) позивачем не зазначено в декларації відомостей про належні йому корпоративні права в ТОВ «Спорттовари С», які він має, відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;
5) у розділі 9 декларації «Юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї» позивачем не зазначено відомостей щодо ТОВ «Спорттовари С», кінцевим бенефіціарним власником (контролером) якого він є (володіє частковою 50% у статутному капіталі), відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;
6) у розділі 11 декларації «Доходи, у тому числі подарунки» позивач, зокрема, вказав дохід від отримання майна в оренду від ТОВ «ДЦ Дельта Спорт» у сумі 179 520,00 грн., а відповідно до інформації в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, сума такого доходу складає 176 000 грн.;
7) у розділі 12 «Грошові активи» позивач, зокрема, зазначив відомості про кошти, позичені третім особам ( ОСОБА_4 у сумі 1 401 500 грн., ОСОБА_5 у сумі 3 648 005 грн., ОСОБА_6 у сумі 3 915 451 грн.), вказавши себе особою, якій передані відповідні кошти, а відповідно до договорів позики грошей від 02.04.2014 та від 04.07.2013 саме позивачем відповідні кошти передано у позику зазначеним особам.
8) позивач у своїй декларації, вказавши доньку членом родини, не зазначив відомостей про належний їй транспортний засіб - автомобіль марки Audi Q5 2012 року випуску, нерухоме майно - нежилі приміщення АДРЕСА_2 , її корпоративні права в ТОВ «Верона-Арт», доходи в розмірі 1 895 598,00 грн.
За результатами проведеної перевірки прийнято рішення № 3417 від 17.10.2019 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , генеральним директором Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», в якому встановлено вищевказані обставини.
Окрім того, 17.10.2019 НАЗК прийнято рішення № 3427 «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією, та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , генеральним директором Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Національного антикорупційного бюро України».
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач наданим йому правом на подання уточненої декларації в порядку та строки, передбачені чинним законодавством, не скористався, то процедурні порушення прийняття спірних рішень НАЗК, у даному випадку не свідчать про наявність достатніх та необхідних правових підстав для визнання їх протиправними та скасування.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції» 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII).
Відповідно до пункту 2 «а» частини першої статті 3 Закону № 1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку.
Частиною першою статті 4 зазначеного Закону № 1700-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) регламентовано, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 11 Закону № 1700-VII до повноважень Національного агентства належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
При цьому, колегія суддів враховує, що 27.10.2020 рішенням Конституційного Суду України №13-р/2020 у справі №1-24/2020 визнано неконституційними пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 13-1, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 Закону № 1700-VII зі змінами та статтю 366-1 Кримінального кодексу України.
Вказане норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до частини першої статті 50 Закону № 1700-VII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.
Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.
Механізм проведення Національним агентством з питань запобігання корупції контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону №1700-VII визначено Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 лютого 2017 року №56 (далі - Порядок № 56) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У силу вимог пункту 14 розділу III Порядку №56 повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки.
У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до: 1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань; 2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.
Згідно з пунктом 2 розділу ІV Порядку №56, якщо в результаті повної перевірки декларації було встановлено відображення у декларації недостовірних відомостей, неточну оцінку задекларованих активів, наявність конфлікту інтересів або ознак незаконного збагачення, в Рішенні про результати здійснення повної перевірки декларації додатково наводяться обґрунтування відповідних висновків, у тому числі посилання на матеріали, які стали підставою для висновку, та враховуються пояснення суб`єкта декларування.
Про закінчення проведення повної перевірки декларації Національне агентство письмово повідомляє суб`єкта декларування та надсилає Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації для ознайомлення. Якщо в результаті повної перевірки декларації було встановлено відображення у декларації недостовірних відомостей, або неточну оцінку задекларованих активів, або наявність конфлікту інтересів, або ознаки незаконного збагачення, Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації надсилається суб`єкту декларування за допомогою засобів поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення та програмних засобів Реєстру.
З аналізу наведених вище правових норм у цій справі вбачається, що повна перевірка декларації на предмет достовірності задекларованих відомостей проводиться НАЗК шляхом аналізу відомостей про об`єкти декларування, зазначені в декларації суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів місцевого самоврядування.
У свою чергу, при прийнятті рішення за результатами повної перевірки декларації мають враховуватись, як відомості, отримані із реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів та, отримані від державних органів щодо предмета перевірки, так і відомості, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей. Рішення НАЗК про результати повної перевірки декларації повинно бути об`єктивним, ґрунтуватись на достовірній і повній інформації та прийматись на підставі всебічного аналізу.
Як свідчать матеріали справи, у ході перевірки декларації позивача за 2016 рік Національним агентством було виявлено розбіжності у задекларованих ним відомостях і даними про його майнові права та обов`язки, які отримані відповідачем з офіційних джерел, а також встановлені з документів, наданих безпосередньо позивачем при поданні письмових пояснень на запит відповідача у ході перевірки.
Разом з тим, судом першої інстанції вірно відмічено, що позивач наданим йому правом на подання уточненої декларації в порядку та строки, передбачені статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», не скористався.
При цьому, позивачем не надано жодних обґрунтованих пояснень щодо причин, з яких він не вказав у декларації кадастровий номер земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відомостей про наявні в нього корпоративні права в ТОВ «Спорттовари С», про те, що він є кінцевим бенефіціарним власником (контролером) вказаного товариства, а також щодо зазначення вартості наявної в нього частки корпоративних прав у ТОВ «Десна-Гео» 7575,00        грн., замість 8000,00 грн.
У той же час, відомості щодо вказаних об`єктів та корпоративних прав позивача, на які посилається НАЗК, підтверджуються, зокрема, даними, які містяться в Державному земельному кадастрі та в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відповідно до Законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» є єдиними державними інформаційними системами, що забезпечують збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання відповідної інформації.
Доводи позивача в тій частині, що ним було правильно зазначено в поданій  декларації вартість водного судна «Рапан» є частково обгрунтованими, оскільки дійсно з матеріалів перевірки відповідача не вбачається, яким чином останнім було враховано та перевірено відповідні письмові пояснення позивача щодо цього об`єкта та зміни його вартості і правового режиму після первинного набуття позивачем відповідних майнових прав на нього. 
Однак, позивачем не доведено належними і допустимим доказами, що вартість такого судна становить саме 1 053 019,00 грн., тим більше, на дату його набуття, як ним було зазначено в декларації.
Твердження позивача про те, що у розділі 12 декларації «Грошові активи» ним було повно та правильно вказано майнові зобов`язання і що він мав на увазі саме те, що кошти у сумах 1 401 500,00 грн., 3 648 005,00 грн., 3 915 451,00 грн. були позичені ним ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а не йому цими особами, суд враховує, втім такі відомості в цьому розділі були заповнені некоректно і, як було встановлено вище, уточнену декларацію позивач не подавав.
Посилання позивача на те, що під час заповнення ним декларації за 2016 рік не було роз`яснень щодо порядку включення до неї певних відомостей, зокрема щодо складу родини, є безпідставними, оскільки такі роз`яснення були розроблені та затверджені рішенням НАЗК від 11.08.2016 № 3, а також були наведені з окремих питань (у тому числі щодо складу родини) безпосередньо в Законі № 1700-VII у відповідній редакції.
Таким чином, відповідачем доведено, а позивачем не спростовано, факту зазначення ним недостовірних відомостей у декларації за 2016 рік.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що процедурні порушення прийняття спірних рішень Національного агентства, у даному випадку не свідчать про наявність достатніх та необхідних правових підстав для визнання їх протиправними та скасування, з огляду на наступне.
Як вже зазначалось, згідно п. 14 розділу ІІІ Порядку № 56 (у редакції, яка діяла на час  спірних правовідносин) повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки.
У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до:
1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань;
2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.
Отже, повна перевірка декларацій повинна тривати не більше, ніж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки, а у виняткових випадках - не більше 90 днів.
Тобто, повна перевірка декларацій розпочинається рішенням про її проведення і закінчується рішенням про результати перевірки.
У той же час, будь-яких підстав для винесення рішення про результати повної перевірки декларацій поза межами визначеного Порядком № 56 строку законодавством не передбачено.
Таким чином, колегія судів приходить до висновку, що тривале неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками проведеної перевірки ставить суб`єктів декларування у стан правової невизначеності, чим порушує принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України.
Так, Європейська Комісія за демократію через право (Венеціанська Комісія) у Доповіді щодо верховенства права від 04 квітня 2011 року № 512/2009 зазначила, що однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість (передбачуваність) ситуацій та правовідносин, що виникають.
Крім цього, в контексті наведеного слід звернути увагу на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право особи на справедливий суд.
Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Суд дійшов висновку, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.».
Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що зазначена стаття, поміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.
Крім цього, цей принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).
Зокрема, у справі «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, заява № 21722/11, порушення принципу юридичної визначеності було констатоване Європейським судом з прав людини з огляду на відсутність у законодавстві України положень щодо строків давності притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в контексті дотримання вимог «якості закону» при перевірці виправданості втручання у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.
Аналізуючи дотримання вимог «якості закону», ЄСПЛ зазначив, зокрема, що відсутність будь-яких строків давності, що розглядалася вище за статтею 6 Конвенції, давала дисциплінарним органам повну свободу дій та порушила принцип юридичної визначеності. Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі ««Дія-97» проти України», заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями). Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для звільнення заявника з посади, включаючи процес ухвалення рішення на пленарному засіданні парламенту».
Отже, колегія суддів наголошує, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №826/16495/17 зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій.
Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура повної перевірки декларацій особи Національним агентством встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
У даному випадку, визначена цим Порядком № 56 правова процедура проведення повної перевірки декларацій особи встановлює межі вчинення повноважень Національного агентства щодо проведення ним такої перевірки і, у разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Усі передбачені цим Порядком заходи контролю та повної перевірки декларацій повинні відповідати вказаним у п. 3 розділу І Порядку № 56 принципам, пріоритетне місце серед яких займає принцип верховенства права.
Суд зазначає, що встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
З огляду на вказане, правова процедура проведення Національним агентством контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.
Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися вимог актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (п. 61 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя» (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року).
Отже, позивач, з урахуванням положень, Закону № 1700-VII та Порядку № 56, діючих на час спірних правовідносин, правомірно очікував, що така перевірка буде проведена відповідно до встановленої правової процедури, яка визначає чітку послідовність дій проведення повної перевірки декларації особи із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
Аналогічні правові висновки у подібних відносинах щодо застосування правових норм в межах спірних правовідносин який виник з аналогічних підстав викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16495/17 та від 25 липня 2019 року у справі № 826/13000/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 640/1221/19, підстав для відступу від них, колегія суддів не вбачає.
Зважаючи на те, що оскаржувані рішення про результати здійснення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої позивачем, прийняті 17 жовтня 2019 року, тобто більше ніж через 2 роки з дня прийняття рішення про проведення повної перевірки (23 серпня 2017 року), колегія суддів доходить висновку, що відповідачем порушено строки проведення перевірки декларації, передбачені п. 14 Порядку № 56.
Таке процесуальне порушення порядку проведення перевірки, в свою чергу, зумовлює виникнення у позивача стану правової невизначеності та ставить під сумнів результати самої перевірки та є самостійною підставою для визнання протиправним рішення, прийнятого за результатами проведення такої перевірки.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2020 року № 640/20669/19.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування спірних рішень Національного агентства з питань запобігання корупції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Щодо заявленого відповідачем клопотання про закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Обгрунтовуючи вказане клопотання, Національне агентство з питань запобігання корупції звертає увагу на рішення Конституційного Суду України №13-р/2020 у справі №1-24/2020 визнано неконституційними пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 13-1, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII зі змінами; статтю 366-1 Кримінального кодексу України.
Разом з тим, згідно частини другої ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Тобто, вказане рішення Конституційного Суду України жодним чином не може застосуватись до спірних правовідносин, які виникли у 2017 році.
Таким чином, підстави для закриття провадження у справі згідно вимог статті 238 КАС України у даному випадку відсутні.
У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання Національного агентства з питань запобігання корупції про закриття провадження у справі - відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3417 від 17.10.2019 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , генеральним директором Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».
Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3427 від 17.10.2019 «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією, та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , генеральним директором Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Національного антикорупційного бюро України».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          О.М. Ганечко

                                                                                            І.О. Лічевецький