Номер провадження: 22-ц/813/1773/20 
Номер справи місцевого суду: 496/4255/17
Головуючий у першій інстанції Буран В.М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 37

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2020 року                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом, –

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Біляївського районного суду Одеської області з позовом, який обґрунтований тим, що весь час, поки хворіла ОСОБА_4 , підтримувала і допомагала їй онука ОСОБА_1 . У 2010 році після інсульту позивачка забрала ОСОБА_4 до себе (за місцем своєї реєстрації і проживання), для того щоб доглядати її, так як вона перебувала в безпорадному стані. Позивачка не працювала, самостійно доглядала за бабусею. Після того, як стан ОСОБА_4 стабілізувався, вона повернулась до свого будинку в селі Велика Балка. Влітку 2016 року та в травні 2017 року, коли ОСОБА_5 поступила до Одеської обласної клінічної лікарні, догляд та допомогу їй надавала позивачка. Саме позивачка забезпечувала покійній цілодобовий догляд: щодня доглядала під час перебування у лікарні, цілодобово доглядала вдома, готувала їжу, годувала, прала одяг, переодягала, забезпечувала прийом ліків тощо. ОСОБА_4 забезпечувалась всім необхідним з боку позивачки, також допомогу ОСОБА_6 надавав її зять ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (квартирант), який мешкав разом з ОСОБА_9 майже 15 років та прописаний у її будинку з липня 2008 року. Саме вказані особи разом з позивачкою здійснили всі витрати необхідні для поховання. Замовником на організацію та проведення поховання виступав ОСОБА_10 . Відповідачі не лише не надали жодної копійчини на лікування матері, а й навіть не навідували її у лікарні та вдома, не допомагали у нематеріальній формі (не доглядали ані під час перебування у лікарні, ані вдома, не готували їжу, не здійснювали гігієнічних та санітарних процедур тощо). Хоча утримувати матір відповідачі зобов`язані в силу закону. При цьому, відповідачі були обізнані про безпорадній стан матері, вони мали змогу її надавати, розуміли свій обов`язок, але, не зважаючи на це, свідомо ухилялись від надання такого. З огляду на вказане, ОСОБА_1 просить суд задовольнити позов (т.1, а.с.2-7).
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 серпня 2018 року було в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, через не доведеність позивачем сукупності обставин, за яких можливе усунення від спадкування відповідачів відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України, а саме ухилення відповідачів від надання спадкодавцю допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини та потребу померлого у такій допомозі саме зі сторони відповідачів, за умови надання допомоги позивачем (т.1, а.с.249-253).
06 листопада 2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 серпня 2018 року. Апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме судом неповно були з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи та просить суд скасувати оскаржуване рішення (т.2, а.с.5-9).
Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», було ліквідовано Апеляційний суд Одеської області та створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.
Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно – територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
В порядку ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи Одеського апеляційного суду визначено 03.01.2019 року.
Згідно з ч. 5 ст. 31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.
В порядку автоматизованого розподілу судової справи після створення нового суду – Одеського апеляційного суду – суддею-доповідачем визначено суддю Дрішлюка А.І., якого було переведено до Одеського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 4065/0115-18 від 28 грудня 2018 року. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.01.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2019 року справу призначено до судового розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Слухання справи неодноразово відкладалось з об`єктивних причин, зокрема у зв`язку з відсутністю інформації щодо належного повідомлення учасників справи, що проживають закордоном та за заявою апелянта про відкладення судового засідання у зв`язку зі спалахом коронавірусної хвороби. В судове засідання 05.11.2020 року сторони не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Клопотання про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку або про розгляд справи за їх відсутністю не подавали. З метою забезпечення розумних строків розгляду справи та оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, а апеляційним судом перевірено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 15).
Згідно довідки про причину смерті від 08.05.2017 р., що є додатком до відповідного лікарського свідоцтва про смерть, убачається, що померла дана громадянка від каменів в нирках з каменем в сечоводі (т. 1, а.с. 16).
ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_11 , що підтверджується копією паспорту (т. 1, а.с. 17).
Зі свідоцтва про смерть НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 19).
У ОСОБА_4 та ОСОБА_11 було троє дочок: ОСОБА_2 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 20, 106, 118).
Відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_3 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 уклали шлюб (т. 1, а.с. 21), в якому була народжена донька ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 . Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_15 прізвище позивачки з « ОСОБА_16 » було змінено на « ОСОБА_17 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 (т. 1, а.с. 23). Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_6 , ОСОБА_18 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1, а.с. 24).
Після смерті ОСОБА_4 залишилось наступне спадкове майно:
- житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, серії НОМЕР_7 та технічним паспортом від 10 серпня 2005 року (т. 1, а.с. 25-28);
- земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належна покійній відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 473337 від 29 квітня 2011 року (т. 1, а.с. 29);
- земельна ділянка площею 0,1364 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належна покійній відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 473338 від 29 квітня 2011 року (т. 1, а.с. 32).
Житловий будинок належав подружжю ОСОБА_19 відповідно до свідоцтва про право власності від 21 червця 1994 року серії АЕК № 439853. ОСОБА_11 подарував 1/2 частину вказаного будинку своїй дружині ОСОБА_4 , що підтверджується договором дарування від 24 червня 1994 року (т. 1, а.с. 35-36).
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Нерубайської сільської ради № 322 від 22 вересня 2005 року була узаконена з правом власності перебудова в житловому будинку ОСОБА_4 із збільшенням житлової площі на 12,20 м2 із 35,00 м2 на 47,20 м2, а також надвірні споруди: навіс, баня, вбиральня, огорожа збудовані до житлового будинку громадянки ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 87).
Із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися спадкоємці першої черги – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також позивачка ОСОБА_1 (онука померлої), яка спадкує за правом представлення після своєї матері ОСОБА_18 , яка померла на час відкриття спадщини (т. 1, а.с. 78-186).
Відповідно до результатів комп`ютерної томографії № 6310 від 15 вересня 2006 року в покійної була кіста єдиної лівої нирки та виявлені камені в ній (т. 1, а.с. 38).
Відповідно до довідки МСЕК від 09.06.2015 року № 770809 покійна мала інвалідність за загальним захворюванням – II група (т. 1, а.с. 39).
16 серпня 2016 року ОСОБА_4 поступила до Одеської обласної клінічної лікарні з діагнозом камінь в/3 лівого сечоводу єдиної нирки, постренальна анурія, рак сечового міхура, гіпертонічне захворювання 3 стадії, цукровий діабет 2-го типу, що підтверджується виписним епікризом № 19033 (т. 1, а.с. 40).
21 листопада 2016 року та 29 вересня 2017 року поступала до Одеської обласної клінічної лікарні з діагнозом сечокам`яна хвороба, камінь в лівій нирці, анамнез, що підтверджується виписними епікризами № 22705 та № 27197 (т. 1, а.с. 41-42).
Відповідно до протоколу Одеської обласної клінічної лікарні від 06 жовтня 2016 року в покійної було діагностовано ерозивний бульбіт, поверхневий астральний гастрит (т. 1, а.с. 43).
Позивач вказує, що забезпечувала всім необхідним ОСОБА_4 та їй допомагали ОСОБА_10 (її зять) та ОСОБА_8 (квартирант), та підтверджує це наступними документами: копією квитанції до прибуткового касового ордера № 110 від 08.05.2017 р. на суму 4 000,00 грн за бальзамування та обробку тіла покійної; копією рахунку-фактури № б/н від 09.05.2017 року на суму 8 197,00 грн; копією замовлення на організацію та проведення поховання № НОМЕР_8 та квитанції до нього на суму 1 060,20 грн; копією замовлення на організацію та проведення поховання № 029913 та квитанції до нього на суму 147,18 грн (т. 1, а.с. 48-52).
Замовником на одержання та поховання праху також був ОСОБА_10 , що підтверджується довідкою № 1538 (т. 1, а.с. 55).
В матеріалах справи міститься заява на відправку переказу грошей № 162491045 від 02.02.2011 року від імені ОСОБА_20 , чоловіка ОСОБА_2 , з Росії на ОСОБА_21 до України на суму 12000,00 російських рублів. Та мається приходний касовий ордер № 9866 на переказ вказаних коштів (т. 1, а.с. 208, 209).
Згідно до виписки з документів архіву КБ 122, історії хвороби вих. № 17 від 28.02.2018 року ТОВ «Медакс» (м. Санкт-Петербург), ОСОБА_4 , 1945 р.н. дійсно з 17.12.2001 року по 25.12.2001 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні урології. 03.01.2002 виконана операція. Довідка виписана за вимогою доньки ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 235).
Ухвалюючи оскаржуване рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не надали суду будь-яких переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю, а саме доказів, які б підтверджували їх винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував допомоги у зв`язку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідачів, а останні відмовили у наданні такої допомоги. Пояснення свідків зводяться до того, що позивачі піклувалися про померлу, забезпечували її належні умови, в той час, як відповідачі інколи надавали матеріальну допомогу та просили переїхати до себе. Обставин, які б свідчили про умисне ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги саме від них, відповідачів, свідки не наводили. На підставі зібраних у справі доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідачів відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне звернути увагу апелянта на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Таким чином, з контексту вказаної норми випливає, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій».
Встановивши, що відсутні умови, передбачені ч. 5 ст. 1224 ЦК України для усунення відповідачів від права на спадкування за законом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вищенаведеної позовної вимоги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено, чи перебувала ОСОБА_4 у безпорадному стані та чи потребувала допомоги за умови її отримання від відповідача, однак в обґрунтування вказаної тези наводить опис обставин справи, які підтверджують факт піклування ОСОБА_1 про ОСОБА_4 . В цьому зв`язку апеляційний суд вважає своїм обов`язком роз`яснити апелянту, що факт піклування ОСОБА_1 про ОСОБА_4 не виключає неухилення відповідачів від надання допомоги ОСОБА_4 . Водночас, апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що підтвердженню доказами підлягають саме факти: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме відповідачів. Однак, матеріали справи таких доказів у їх сукупності не містять.
Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки інші доводи апеляційної скарги стосуються обставин поза межами доведення, встановлених для суду апеляційної інстанції, то вони окремо не аналізуються.
Таким чином, враховуючи наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, а судом першої інстанції було ухвалено правильне рішення з дотриманням відповідних норм процесуального права, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 –залишити без задоволення.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 серпня 2018 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду                                А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

06.11.2020 року                                                                 м. Одеса