Справа № 361/6654/19                                                                                                                       Головуючий в суді І інстанції Радзівіл А.Г.
Провадження № 22ц-824/10564/2020                                                                                               Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(у порядку письмового провадження)
27 листопада 2020 року                                                                                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Поливач Л.Д.,
 розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 14 вересня 2016 року відповідачка ОСОБА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та свідомо, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з образами та кулаками накинулася на неї, схопивши лівою рукою за волосся, нанесла їй кулаком правої руки серію ударів по голові, шиї, спині, обох верхніх кінцівках та в область правого плеча, та у результаті таких протиправних дій ОСОБА_2 у неї в середній третині правого плеча утворився синець з крововиливом, а також множинні синці з крововиливами на голові, шиї, спині, обох верхніх кінцівках, що підтверджується записом в амбулаторній картці хворого, та у зв`язку із скоєнням ОСОБА_2 стосовно неї кримінального правопорушення, органом досудового розслідування було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016110130004038 від 20.09.2016 року по обвинуваченню відповідачки у вчиненні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а її визнано потерпілою у цьому кримінальному провадженні, та у подальшому ухвалою суду звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, на підставі п.1 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження було закрито.
Зазначає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 їй була заподіяна матеріальна та  моральна шкода, оскільки у зв`язку із побиттям вона змушена була звертатися за медичною допомогою до Броварської центральної районної лікарні та витрачати кошти на проїзд автомобілем, оскільки за станом здоров`я не мала змоги пересуватися самостійно, без сторонньої допомоги, а також понесла витрати на придбання ліків, що були призначені лікарями за результатами огляду та надання медичної допомоги, зазнала моральної шкоди, оскільки вона перенесла сильні душевні страждання та хвилювання, а також психологічний стрес, втратила на значний період часу душевний спокій, що негативно відобразилося на стані її здоров`я, у зв`язку з чим змушена була проходити лікування для відновлення свого стану здоров`я та звертатися з цього приводу за допомогою до медичних працівників.
Враховуючи викладене, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 25 000, 00 гривень.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2020 року  позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. 00 коп., у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що судом не враховано усіх письмових доказів, які підтверджують обсяг моральної шкоди, якої вона зазнала, внаслідок неправомірних дій відповідачки і судом не взято до уваги характер цього правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань, які вона перенесла, через що вважає висновок суду про стягнення 2000, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди необґрунтованим.
У свою чергу, ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції та посилається зокрема на те, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, належним чином дослідив письмові докази та надав їм оцінку, також вважає, що позивачка посилається на неналежні докази на підтвердження своїх доводів, та не оспорювала висновок судово-медичної експертизи, в якому йдеться лише про одне її тілесне ушкодження у вигляді синця у середній третині правого плеча, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що протиправними діями відповідачки, якими було спричинено легке тілесне ушкодження, яке пов`язано з короткочасним розладом нормального життя позивача, нервової напруги та переживань, втрати часу на відновлення порушеного права, ураховуючи отримання за наслідками позивачкою ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень у вигляді виявленого синця в середній третині правого плеча та зважаючи на те, що виявлене тілесне ушкодження могло утворитись від однієї дії тупого предмету, суд із врахуванням принципів розумності та справедливості дійшов висновку, що відповідачем має бути відшкодовано на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2 000, 00 грн., що є співмірним із характером та ступенем  завданих тілесних ушкоджень.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 обвинувачувалась в тому, що 14 вересня 2016 року вона, перебуваючи біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_1 , приблизно о 14 годині 20 хвилин, на ґрунті довготривалих виниклих неприязних стосунків, вступила у словесну перепалку з потерпілою ОСОБА_1 , після чого, тримаючи останню лівою рукою за волосся, нанесла потерпілій один удар правою рукою в область правого плеча, чим умисно завдала ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження у виді синця в середній третині правого плеча, що підтверджується змістом ухвали Броварського міськрайонного суду від 23 травня 2019 року.
Дії ОСОБА_2 за ознаками умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень, кваліфіковані за частиною 1 статті 125 КК України.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 23 травня 2019 року клопотання ОСОБА_2 про закриття відносно неї кримінального провадження задоволено, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 КК України, заявлений потерпілою ОСОБА_1 цивільний позов залишено без розгляду, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 12016110130004038 від 20.09.2016 - закрито. (а.с.8)
З висновку експерта Броварського РВ КОБ СМЕ № 248 від 04 жовтня 2016 року, вбачається, що у позивачки було виявлено синець в середній третині правого плеча; виявлене тілесне ушкодження могло утворитись від однієї дії тупого предмету, по строку може відповідати 14 вересня 2016 року та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
У вказаному висновку судово-медичної експертизи також зазначено, що діагнози: «Забій м`яких тканин голови. Множинні забої м`яких тканин обох верхніх кінцівок, стегна. Забій грудної клітини. Струс головного мозку» не підтверджені об`єктивними даними (не описаний характер, морфологія, кількість, точна локалізація тілесних ушкоджень, неврологічна симптоматика) та, згідно Правил встановлення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, у висновках враховуватись не можуть (а.с.58-60).
Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначено положеннями частини першої статті 1167 ЦК України, за змістом яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою яка її завдала.  
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
До загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та всебічно встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок протиправних дій відповідачки ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка виразилася у відчутті нею фізичного болю, нервової напруги та переживань, а також необхідності відновлювати попередній стан здоров`я, при цьому суд також виходив з того, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2019 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 встановлено обставини щодо нанесення відповідачкою позивачці легких тілесних ушкоджень саме у вигляді одного синця у середній третині правого плеча, що також підтверджено висновком експерта, а інші тілесні ушкодження, на які посилається позивачка, не підтверджені об`єктивними даними (не описаний характер, морфологія, кількість, точна локалізація тілесних ушкоджень, неврологічна симптоматика), тому не можуть бути враховані при розрахунку моральної шкоди.
З огляду на це, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, врахував ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_1 , які відносяться до легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, також належним чином врахував обставини справи та перевірив їх доказами у їх взаємозв`язку та сукупності, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки 2 000 грн. моральної шкоди, що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивачки.
За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів, необхідності їх переоцінити у тому контексті, як їх розуміє позивачка, а також містять оцінку самих взаємовідносин позивачки та відповідачки, однак ці доводи та обставини були предметом дослідження та оцінки місцевого суду, який їх обґрунтовано спростував, вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2020 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                Судді: