Постанова
Іменем України
 
18 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 725/2561/16-ц

провадження № 61-5541св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,
відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 2018 року у складі судді Стоцької Л. А. та постанову Чернівецького апеляційного суду 
від 07 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Одинака О. О., Перепелюк І. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2016 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та поділ майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 1988 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5 17 березня 2002 року між ними було зареєстровано шлюб.
 
В період шлюбу ними було придбано наступне майно: земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер 7310136600:30:003:1017; земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер 012438800030010330, що розташована на території Штормівської сільської ради Лакського району Автономної Республіки Крим в селі Попівка по вулиці Донецькій, 10; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 ; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D», реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 ; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер НОМЕР_6 , кузов 
№ НОМЕР_7 ; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер НОМЕР_8 , кузов № НОМЕР_9 ; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , кузов 
№ НОМЕР_11 .
 
Їм з відповідачем на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 07 жовтня 2014 року, на праві спільної сумісної власності належать нежитлові приміщення підвалу та першого поверху в житловому будинку літ. А, загальною площею 181,40 кв.м, що розташовані по 
АДРЕСА_1 . Також в період шлюбу 20 грудня 2012 року Управлінням Держкомзему у м. Чернівці ОСОБА_2 було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0414 га в 
АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка.
 
На зазначеній земельній ділянці ними було побудовано житловий будинок з належними до нього спорудами, загальною площею 101,20 кв.м, в тому числі житловою площею 45,80 кв.м, право власності на яке було зареєстровано на ОСОБА_2 .
 
У подальшому, 17 травня 2014 року, між нею та ОСОБА_2 було укладено договори про поділ спільного майна, згідно з якими вони здійснили поділ набутого у шлюбі житлового будинку по 1/2 частині, а також земельної ділянки, що розташована під ним.
 
Також зазначала, що в березні 2015 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Внаслідок збігу тяжких обставин, постійного психологічного тиску з боку відповідача, загрози втратити сім`ю, вона погодилась укласти договір дарування нерухомого майна, яким 17 березня 
2015 року подарувала ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0414 га та 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в 
АДРЕСА_2 . 
 
19 березня 2015 року за заявою відповідача позовну заяву про розірвання шлюбу судом було повернуто. Проте, 27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 повторно звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу і рішенням суду від 16 грудня 2015 року їх шлюб було розірвано.
 
Аргументувала вимоги тим, що після розірвання шлюбу відповідач без її згоди зняв з обліку та відчужив своїй матері транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , який належав їм на праві спільної сумісної власності, будь-якої компенсації їй сплачено не було.
 
З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила:
 
- поділити нежитлові приміщення підвалу та першого поверху в житловому будинку літ. А, загальною площею 181,40 кв.м, що розташовані в 
АДРЕСА_1 вартістю 1 343 130,00 грн; 
 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 933497 від 18 листопада 
2015 року та договір купівлі-продажу № 1889/1/7341/2016 від 10 березня 
2016 року транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , що були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
 
- визнати земельну ділянку № НОМЕР_12 площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер 7310136600:30:003:1226, земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер 012438800030010330, що розташована на території Штормівської сільської ради Лакського району Автономної Республіки Крим в селі Попівка по 
вул. Донецькій, 10, транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D», реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов 
№ НОМЕР_5 ; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер НОМЕР_8 , кузов 
№ НОМЕР_9 , транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , кузов № НОМЕР_11 та витрати на будівництво незавершених гаражів № НОМЕР_13 та № НОМЕР_14 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № 12, які знаходяться за адресою: 
АДРЕСА_3 , спільним майном подружжя та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці на зазначені вище об`єкти;
 
- поділити спільне майно в натурі між подружжям та виділити їй у власність майно вартістю 290 795,00 грн, а саме: земельну ділянку № НОМЕР_12 , площею 0,0382 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер 7310136600:30:003:1226 вартістю 26 500,00 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер НОМЕР_8 , кузов № НОМЕР_9 , вартістю 53 882,00 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , кузов 
№ НОМЕР_11 , вартістю 201 413,00 грн; 
 
- виділити у власність ОСОБА_2 майно вартістю 828 811,00 грн, а саме: земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер 
№ 012438800030010330, що розташована на території Штормівської сільської ради Лакського району Автономної Республіки Крим в с. Попівка, 
вул. Донецька, 10; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 ; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D», реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов 
№ НОМЕР_5 ; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310». реєстраційний номер НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 ; гаражі № НОМЕР_13 та № НОМЕР_14 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів АДРЕСА_4 , вартість витрат на будівництво яких складає 206 614,00 грн;
 
- стягнути з ОСОБА_2 на її корить грошову компенсацію у розмірі різниці вартості поділеного у натурі спільного майна в сумі 538 016,00 грн;
 
- витребувати від відповідача транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , кузов № НОМЕР_11 , вартістю 
201 413,00 грн;
 
- припинити право спільної сумісної власності на зазначені об`єкти;
 
- визнати недійсними договори дарування від 17 березня 2015 року, укладені між нею та ОСОБА_2 , а саме, 1/2 частини житлового будинку з належними до нього спорудами, що розташовані по АДРЕСА_2 , та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер 7310136600:30:003:1017.
 
У липні 2016 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 в яких, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
 
- поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя;
 
- виділити йому із спільного майна подружжя:
 
1) земельну ділянку № НОМЕР_12 площею 0,0382 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер 7310136600:30:003:1226, вартістю 29 655,00 грн; 
 
2) транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер 
НОМЕР_8 , кузов № НОМЕР_9 , вартістю 53 882,00 грн;
 
3) транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер 
НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , вартістю 94 079,00 грн;
 
4) транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D», реєстраційний номер 
НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , вартістю 156 551,00 грн;
 
- виділити ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер № 012438800030010330, що розташована на території Штормівської сільської ради Лакського району Автономної Республіки Крим в АДРЕСА_5 , вартістю 345 976,00 грн;
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D», реєстраційний номер 
НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , вартістю 25 591,00 грн;
 
- стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію різниці часток у спільному майні подружжя у розмірі 18 700,00 грн. 
 
- право спільної сумісної власності на зазначене майно припинити.
 
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 
2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 933497 від 18 листопада 
2015 року та договір купівлі-продажу № 1889/1/7341/2016 від 10 березня 
2016 року транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , що були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
Застосовано наслідки недійсності правочину, зобов`язавши ОСОБА_3 повернути транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , кузов № НОМЕР_11 , вартістю 201 413,00 грн.
 
Визнано спільною сумісною власністю подружжя набуте під час шлюбу майно, а саме: 
 
- земельну ділянку № НОМЕР_12 , площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер 7310136600:30:003:1226, вартістю 26 500,00 грн;
 
- земельну ділянку, площею 0,1001 га, кадастровий номер 012438800030010330, розташована на території Штормівської сільської ради Лакського району Автономної Республіки Крим в АДРЕСА_5, вартістю 
345 976,00 грн; 
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D», реєстраційний номер 
НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , вартістю 25 591,00 грн; 
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D», реєстраційний номер 
НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , вартістю 156 551,00 грн;
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер 
НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , вартістю 94 079,00 грн; 
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер 
НОМЕР_8 , кузов № НОМЕР_9 , вартістю 53 882,00 грн; 
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер 
НОМЕР_10 , кузов № НОМЕР_11 , вартістю 201 413,00 грн;
 
- витрати на будівництво незавершених гаражів № 104-А та № НОМЕР_14 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № 12, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 у розмірі 206 614,00 грн.
 
Поділено майно, що належить на праві спільної сумісної власності подружжя наступним чином:
 
Виділено у власність ОСОБА_1 майно:
 
- земельну ділянку № НОМЕР_12 , площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер 7310136600:30:003:1226, вартістю 26 500,00 грн;
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер 
НОМЕР_10 , кузов № НОМЕР_11 , вартістю 201 413,00 грн;
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер 
НОМЕР_8 , кузов № НОМЕР_9 , вартістю 53 882,00 грн.
 
А всього майно, загальною вартістю 281 795,00 грн. 
 
Виділено у власність ОСОБА_2 майно: 
 
- земельну ділянку, площею 0,1001 га, кадастровий номер 012438800030010330, розташована на території Штормівської сільської ради Лакського району Автономної Республіки Крим в АДРЕСА_5, вартістю 
345 976,00 грн; 
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D», реєстраційний номер 
НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , вартістю 25 591,00 грн; 
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D», реєстраційний номер 
НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , вартістю 156 551,00 грн; 
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер 
НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , вартістю 94 079,00 грн;
 
- будівельні матеріали та обладнання, витрати на будівництво незавершених гаражів № 104-А та № НОМЕР_14 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № 12, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 у розмірі 206 614,00 грн.
 
А всього майно, загальною вартістю 828 811,00 грн.
 
Право спільної сумісної власності на зазначене майно припинено.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості часток у спільному майні подружжя у розмірі 547 016,00 грн.
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 4 875,19 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 2 688,63 грн.
 
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що земельні ділянки та спірні автомобілі набуті подружжям у шлюбі, а тому підлягають поділу. Даючи оцінку діям сторін правочинів по відчуженню транспортного засобу, судом враховано, що вони укладені без згоди дружини, що мати ОСОБА_2 знала, що даний автомобіль є спільним майном подружжя, а тому прийшов до висновку про визнання правочинів щодо розпорядженням даним майном недійсними. Оскільки порушене право позивача захищено шляхом визнання правочину недійсним, то судом застосовано реституцію. Враховуючи інтереси обох сторін, проведено розподіл майна, яке визнано судом спільною сумісною власністю подружжя, вважаючи саме такий варіант розподілу майна подружжя справедливим та відповідає законним правам та інтересам сторін.
 
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 задоволено частково.
 
Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 
2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 березня 2016 року транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та застосуванні наслідків недійсності цього правочину шляхом зобов`язання ОСОБА_3 повернути транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , кузов № НОМЕР_11 , вартістю 201 413,00 грн, скасовано.
 
У задоволенні позову  ОСОБА_1 в цій частині відмовлено.
 
Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 
2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо поділу майна змінено.
 
В рахунок поділу спільного майна подружжя передано ОСОБА_1 у власність:
 
- земельну ділянку № НОМЕР_12 площею 0,0382 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер 7310136600:30:003:1226, вартістю 29 655,00 грн;
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер 
НОМЕР_10 , кузов № НОМЕР_11 , вартістю 201 413,00 грн;
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер 
НОМЕР_8 , кузов № НОМЕР_9 , вартістю 53 882,00 грн;
 
- будівельні матеріали, вироби та конструкції, використані на будівництво незавершеного гаражу № НОМЕР_13 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № 12, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 60 114,00 грн.
 
А всього майна загальною вартістю 345 064,00 грн.
 
В рахунок поділу спільного майна подружжя передано ОСОБА_2 у власність:
 
- земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер 012438800030010330, що розташована на території Штормівської сільської ради Лакського району Автономної Республіки Крим в АДРЕСА_5, вартістю 
345 976,00 грн;
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D», реєстраційний номер 
НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , вартістю 25 591,00 грн;
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D», реєстраційний номер 
НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , вартістю 156 551,00 грн;
 
- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер 
НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , вартістю 94 079,00 грн;
 
- будівельні матеріали, вироби та конструкції, використані на будівництво незавершеного гаражу № НОМЕР_14 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № 12, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 60 113,00 грн.
 
А всього майна загальною вартістю 682 310,00 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості часток у спільному майні подружжя у розмірі 168 623,00 грн.
 
В іншій частині рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці 
від 17 вересня 2018 року залишено без змін.
 
Розподіл судових витрат змінено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 856,51 грн в рахунок відшкодування судових витрат.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 березня 2016 року транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер 
НОМЕР_10 , що був укладений між ОСОБА_2 та 
ОСОБА_3 , та застосування наслідків недійсності цього правочину шляхом зобов`язання ОСОБА_3 повернути транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , кузов 
№ НОМЕР_11 , вартістю 201 413,00 грн, апеляційний суд врахувавши фактичний зміст та спрямованість вимог позивача, що спірний автомобіль, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відчужений одним з подружжя без згоди іншого своїй матері, а мати за договором купівлі-продажу згодом відчужила автомобіль сину, однак автомобіль з володіння відповідача не вибував, виходив із того, що ефективним способом захисту є визнання права власності на спірне майно, оскільки такий спосіб захисту не суперечить закону і не є виходом за межі предмету чи підстав позову.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо поділу майна, апеляційний суд виходив із інтересів сторін у справі та принципу рівності часток у спільному майні подружжя.
 
Змінивши рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо поділу майна, апеляційний суд, відповідно, змінив і розмір компенсації різниці вартості часток у спільному майні подружжя.
 
В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
15 березня 2019 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права,просить:
 
- рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 
2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 
2019 року в частині позовних вимог про визнання майна об?єктом спільної сумісної власності подружжя, порядку поділу спільного майна подружжя і стягнення компенсації різниці вартості часток скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції;
 
- рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 
2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 
2019 року у частині позовних вимог щодо спору про транспортний засіб марки «Mersedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_15 , номер кузова НОМЕР_11 , а саме: визнання його об?єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на нього за ОСОБА_1 , визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 листопада 2015 року № 933497 вказаного транспортного засобу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнання недійсним договору купівлі-продажу 
від 10 березня 2016 року № 1889/1/74341/2016, укладеного між 
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , витребування у 
ОСОБА_2 транспортного засобу, виділу в натурі цього майна ОСОБА_1 в рахунок поділу спільного майна подружжя скасувати та постановити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні цих вимог.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, зроблену у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 753/12729/15. Вирішуючи питання про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, допустив порушення норм матеріального права на підставі недопустимих доказів. Оскільки визнавати право спільної сумісної власності на речі, які придбані під час шлюбу, і водночас припиняти право спільної власності на ці речі у зв?язку з їх поділом між подружжя - не має ніяких законних підстав. Діє презумпція виникнення спільної сумісної власності на речі, придбані під час шлюбу. Суд повинен визначитись, що є майном подружжя, встановити підстави набуття цього майна, визначитись яке саме право підлягає судовому захисту, які речі є майном, подільними чи неподільними є ці речі, надати правову оцінку позовним вимогам, які охоплюються поняттям «майновий інтерес», взяти до уваги вимоги і заперечення сторін, фактичні обставини справи та інше.
 
Апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог і за межі доводів та вимог апеляційної скарги, присудивши сторонам те, чого вони не просили - здійснив поділ будівельних матеріалів та конструктивних елементів самочинно збудованих гаражів. Сторонами визнавалася та обставина, що спірні гаражі у гаражному кооперативі ними не будувалися, будівництво вчинено іншими особами. Заявник заперечує проти присудження йому виробів, матеріалів та будівельних конструкцій у самочинно-збудованих іншими особами гаражах в обслуговуючому кооперативі.
 
Презумпція правомірності правочину купівлі-продажу транспортного засобу 
від 10 березня 2016 року перешкоджає визнанню права власності на це майно за статтею 392 ЦК України. Позивачка отримала грошову компенсацію за транспортний засіб марки «Mersedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер 
НОМЕР_15 , номер кузова НОМЕР_11 .
 
Вважає, що суди безпідставно виділили ОСОБА_1 земельну ділянку 
№ НОМЕР_12 площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер 7310136600:30:003:1226, оскільки дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою по 
АДРЕСА_2 , де знаходиться належний заявнику на праві власності житловий будинок. Суд ніяк не мотивував рішення в частині поділу земельних ділянок між подружжям.
 
Не враховано інтереси колишнього подружжя при поділі майна та покладення надмірного фінансового тягаря на одного з подружжя при визначенні розміру компенсації різниці вартості часток у майні.
 
Доводи інших учасників справи
 
23 травні 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу 
ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Першотравневого районного суду міста Чернівці.
 
Зупинено виконання рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 2018 року та постанови Чернівецького апеляційного суду 
від 07 лютого 2019 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
 
21 травня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду. 

 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 
2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 
2018 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 
2019 року оскаржуються в частині позовних вимог про визнання майна об?єктом спільної сумісної власності подружжя, порядку поділу спільного майна подружжя і стягнення компенсації різниці вартості часток, в частині позовних вимог щодо визнання транспортного засобу марки «Mersedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_15 , номер кузова WDF НОМЕР_16 об?єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на нього за ОСОБА_1 , визнання недійсним договору купівлі-продажу 
від 18 листопада 2015 року № 933497 вказаного транспортного засобу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 березня 2016 року 
№ 1889/1/74341/2016, укладеного між ОСОБА_3 та 
ОСОБА_2 , витребування у ОСОБА_2 транспортного засобу, виділу в натурі цього майна ОСОБА_1 в рахунок поділу спільного майна подружжя та в частині вирішення питання щодо судових витрат за подання апеляційної скарги.
 
В іншій частині рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці 
від 17 вересня 2018 року та постанова Чернівецького апеляційного суду 
від 07 лютого 2019 року не оскаржуються, а тому відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України касаційним судом не перевіряються.
 
Фактичні обставини справи
 
Сторони з 17 березня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці 
від 16 грудня 2015 року.
 
Згідно довідки регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області 
від 31 травня 2016 року за ОСОБА_2 зареєстровано транспортні засоби: 18 травня 2002 року - транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 ; 23 березня 2004 року - транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D», реєстраційний номер 
НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 ; 02 жовтня 2009 року - транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310», реєстраційний номер НОМЕР_6 , кузов 
№ НОМЕР_7 ; 02 грудня 2009 року - транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер НОМЕР_8 , кузов 
№ НОМЕР_9 .
 
28 серпня 2010 року на ім`я відповідача було зареєстровано транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_10 , кузов 
№ НОМЕР_11 .
 
24 листопада 2015 року вказаний транспортний засіб було перереєстровано на ім`я матері відповідача - ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку 
№ ААЕ-933497 від 18 листопада 2015 року та договору купівлі-продажу 
від 18 листопада 2015 року. 10 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу цього ж транспортного засобу, за яким остання продала даний автомобіль сину.
 
18 квітня 2007 року ОСОБА_2 набув у власність, на підставі договору купівлі-продажу, земельну ділянку, площею 0,1001 га, кадастровий номер 
012438800030010330, розташована на території Штормівської сільської ради Лакського району Автономної Республіки Крим в АДРЕСА_5 .
 
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 липня 2013 року ОСОБА_1 придбала земельну ділянку № НОМЕР_12 , площею 0,0382 гектарів, кадастровий номер 7310136600:30:003:1226, що розташована в м. Чернівці, урочище «Калічанка», на території садівничого товариства «Сонячний», цільове призначення земельної ділянки для індивідуального садівництва.
 
Згідно довідки товариства по експлуатації гаражів № 12 від 29 липня 2016 року, член товариства ОСОБА_2 володіє гаражем № НОМЕР_13 , який придбав у 2007 році, та гаражем № НОМЕР_14 , який придбав у 2009 році. Ці гаражі знаходяться в недобудованому стані та не експлуатуються.
 
У висновку експерта за результатами проведення судової оціночної земельної, оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 21 липня 2017 року № 16147 зазначено, що вартість затрат на будівництво незавершених будівництвом гаражів № 104-А та № НОМЕР_14 , що розташовані в Товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів АДРЕСА_4 , за Зведеним кошторисним розрахунком станом на 04 вересня 2017 року складає 206 614,00 грн. Вартість затрат на будівництво незавершеного будівництвом гаражу 104-А складає 103 312,00 грн, у тому числі вартість матеріалів, виробів та конструкцій на виконані будівельні роботи - 60 114,00 грн, вартість витрат на виконання будівельних робіт - 83 961,00 грн. Вартість затрат на будівництво незавершеного будівництвом гаражу № 105-А складає 1
03 312,00 грн, у тому числі вартість матеріалів, виробів та конструкцій на виконані будівельні роботи - 60 113,0 грн, вартість витрат на виконання будівельних робіт - 83 961,00 грн.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних частинах відповідають.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Надаючи оцінку аргументам, наведеним у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із такого.
 
щодо позовних вимог про визнання майна об?єктом спільної сумісної власності подружжя, порядку поділу спільного майна подружжя і стягнення компенсації різниці вартості часток
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
 
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (стаття 21 СК України).
 
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Конструкції правил статті 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Підстав відступити від зазначених висновків не встановлено.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
 
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Постановою пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
 
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п?ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
 
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
 
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
 
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
 
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
 
Встановивши, що спірне майно набуте сторонами в період шлюбу, суди зробили правильний висновок про визнання його об?єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому, апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції щодо порядку поділу спільного майна подружжя, обґрунтовано виходив із інтересів сторін у справі та принципу рівності часток у спільному майні подружжя, оскільки у справі, яка переглядається, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована.
 
Разом з цим, апеляційний суд стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості часток у спільному майні подружжя, обґрунтовано виходив із дійсної вартості спільного майна подружжя та того, що вартість майна, яка залишається у власності ОСОБА_2 є більшою ніж у ОСОБА_1 
 
щодо будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних на будівництво незавершених гаражів № НОМЕР_13 та № НОМЕР_14 
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Судами обох інстанцій достовірно встановлено, що ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі, придбав спірні гаражі № НОМЕР_13 та № НОМЕР_14 , які знаходяться в недобудованому стані та не експлуатуються.
 
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
 
У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі                   № 6-388цс15 зроблено висновок, що «до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання».
 
Суд апеляційної інстанції встановивши, що спірні будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи використані на будівництво двох окремих об`єктів і мають індивідуально визначені ознаки, зробив правильний висновок про наявність підстав для їх поділу між сторонами, виділивши 
ОСОБА_2 будівельні матеріали, використані для будівництва гаражу № НОМЕР_14 , а ОСОБА_1 - будівельні матеріали вартістю використані для будівництва гаражу № НОМЕР_13 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № 12, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Аргументи касаційної скарги проте, що суд не права визнавати права власності на самочинно збудовані гаражі є безпідставними, оскільки судом вирішено питання лише щодо будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів використаних на будівництво двох окремих об`єктів, які мають індивідуально визначені ознаки та не введені в експлуатацію.
 
щодо транспортного засобу автомобіля марки «Mersedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_15 , номер кузова НОМЕР_11 , договору купівлі-продажу від 18 листопада 2015 року № 933497 вказаного транспортного засобу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договору купівлі-продажу від 10 березня 2016 року № 1889/1/74341/2016, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , витребування у 
ОСОБА_2 транспортного засобу, виділу в натурі цього майна ОСОБА_1 в рахунок поділу спільного майна подружжя
 
За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.
 
Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.
 
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
 
Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
 
Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
 
Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.
 
Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.
 
Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 березня 2016 року № 1889/1/74341/2016, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , витребування у 
ОСОБА_2 транспортного засобу, які у касаційній скарзі заявник просить скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові в цій частині, Верховний Суд виходить із того, що оскаржуваною постановою Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у задоволенні цих позовних вимог відмовлено, а тому додаткового судового рішення щодо цих вимог не потребується.
 
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 
№ 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
 
Установивши, що транспортний засіб автомобіль марки «Mersedes-Benz 120 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_15 , номер кузова НОМЕР_11 , було відчужено ОСОБА_2 без згоди на те своєї дружини - 
ОСОБА_1 , на користь своєї матері - ОСОБА_3 , яка знала, що спірний автомобіль є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди зробили правильний висновок про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 листопада 2015 року № 933497 вказаного транспортного засобу.
 
Верховний Суд перевірив розрахування судом апеляційної інстанції розподіл судових витрат, який здійснено згідно правил статті 141 ЦПК України, та зробив висновок про відсуніть порушення апеляційним судом норм ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» при здійсненні такого розрахунку.
 
Аргументи заявника про презумпцію чинності правочину, є безпідставними, оскільки за договором купівлі-продажу від 10 березня 2016 року 
№ 1889/1/74341/2016 ОСОБА_2 набув у власність вказаний транспортний засіб, який було відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 18 листопада 2015 року № 933497, який судом визнано недійсним.
 
Аргументи заявника щодо неврахуваннями судами постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 753/12729/15 (провадження № 14-317цс18) є безпідставними, оскільки вказана постанова прийнята за наслідками розгляду справи про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення і вселення, в той час коли позовні вимоги у справі, яка переглядається, є іншими, що виключає можливість її застосування при різних предметах позову та фактичних обставинах справи.
 
Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, наведеним в апеляційній скарзі, яким апеляційним судом дана належна правова оцінка, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до правил статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ 
від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 2018 року в незміненій його частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2019 рокуу справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень у оскаржуваних частинах відсутні.
 
За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 2018 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 вересня 
2018 року в незміненій його частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці 
від 17 вересня 2018 року та постанови Чернівецького апеляційного суду 
від 07 лютого 2019 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська          	
Судді: 	С. Ю. Бурлаков          	
 	А. Ю. Зайцев          	
 	Є. В. Коротенко            	
 	В. М. Коротун